Справа № 484/5362/18 Суддя першої інстанції Шикеря І.А.
Провадження № 22-ц/812/967/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Лівшенком О.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк», Банк) на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шикері І.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, повний текст якого складений 17 січня 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свій позов тим, що з 03 листопада 2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання вони мали спільний бюджет, вели сумісне господарство та за спільні кошти придбали майно на загальну суму 155 733 грн. 15 коп. щодо поділу якого не можуть дійти згоди.

У зв`язку з цим, просила суд визнати за нею право власності на майно:

- автомобіль марки ВАЗ модель 21104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 70 710 грн.;

- смартфон марки FLY IQ 451 модель Vista Black, вартістю 2 099,04 грн.;

- МФУ марки EPSON модель EXPRESSION HOME XP 434, вартістю 2 299 грн.;

- накопичувач USB 3.0 Uniq СОВА рожева 64 Gb, вартістю 1 200 грн., - всього на загальну суму 76 308,04 грн. та визнати право власності за відповідачем ОСОБА_2 на майно:

- автомобіль марки ЗАЗ модель 110307, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2002 року випуску, вартістю 27 500 грн.;

- автомобіль марки ЗАЗ модель110206 реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1991 року випуску, вартістю - 12 910 грн.;

- ноутбук марки LENOVO, модель IP 300-17 ISK (80QH008RUA), вартістю 12 098,90 грн.;

- смартфон марки SAMSUNG модель SM-J320H GALAXY J3 DUOS ZKD, вартістю 3 498,90 грн.;

- телевізор марки LG модель 24 МТ49S-PZ, вартістю 6 399 грн.;

- пральну машину марки WHIRPOOL модель TDLR 70210, вартістю 8 850 грн.;

- вбудовану поверхню марки PERFELLI модель HGM31013I, вартістю 1 799 грн.;

- блендер погружний марки MOULINEX модель DD656832, вартістю 1 698,31 грн.;

- тример марки PHILIPS Series 5000 NT5175/16, вартістю 699 грн.;

- пилесмог SAMSUNG VCC4325S3K/SBW, вартістю 2 579 грн.;

- витяжку марки PERFELLI модель PL511BL, вартістю 1 399 грн. - всього на загальну суму 79 431,11 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2019 року позов задоволено повністю.

Проведено поділ майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином:

визнано право власності за ОСОБА_1 на: автомобіль марки ВАЗ модель 21104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 р/в, вартістю 70 710 грн.; смартфон марки FLY IQ 451 модель Vista Black, вартістю 2 099,04 грн.; МФУ марки EPSON модель EXPRESSION HOME XP 434, вартістю 2 299 грн. та накопичувач USB 3.0 Unig СОВА рожева 64 Gb, вартістю 1 200 грн., всього на майно на загальну суму 76 308,04 грн.;

визнано право власності за ОСОБА_2 на: автомобіль марки ЗАЗ модель 110307, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2002 р/в, вартістю 27 500 грн.; автомобіль марки ЗАЗ модель 110106 реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1991 р/в, вартістю 12 910 грн.; ноутбук марки LENOVO, модель IP 300-17 ISK (80QH008RUA), вартістю 12 098,90 грн.; смартфон марки SAMSUNG модель SM-J320H GALAXY J3 DUOS ZKD, вартістю 3 498,90 грн.; телевізор марки LG модель 24 МТ49S-PZ, вартістю 6 399 грн.; пральну машину марки WHIRPOOL модель TDLR 70210, вартістю 8 850 грн.; вбудовану поверхню марки PERFELLI модель HGM 31013I, вартістю 1 799 грн.; блендер погружний марки MOULINEX модель DD56832, вартістю 1 698,31 грн.; тример марки PHILIPS Series 5000 NT5175/16, вартістю 699 грн.; пилесмог SAMSUNG VCC4325S3K/SBW, вартістю 2 579 грн. витяжку марки PERFELLI модель PL511BL, вартістю 1 399 грн., а всього на майно на суму 79 431,11 грн.

Зобов`язано Управління Державного казначейства у Первомайському районі у Миколаївській області повернути ОСОБА_1 778 грн. 66 коп. сплаченого нею судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі місцевий суд виходив із того, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2006 року та за час спільного проживання ними придбано майно на загальну суму 155 733 грн. 15 коп., згоди на добровільний розподіл якого не досягнуто. Отже з урахуванням того, що позивач не ставить питання про стягнення різниці вартості часток спільного сумісного майна подружжя та стягнення з відповідача на її користь витрат по сплаті судового збору, районний суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк», особа яка не брала участі у розгляді справи, проте, на його думку, оскарженим рішенням порушується його права та законні інтереси щодо поділу транспортного засобу, на який накладено арешт та передано на реалізацію в рамках виконавчого провадження в рахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскарженого рішення, просило прийняти постанову, якою скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що, на думку Банку оскаржене судове рішення є наміром сім`ї Шматкових уникнути відповідальності за зобов`язанням по кредитному договору, укладеному з АТ «Ідея Банк», оскільки не досягнувши згоди на добровільний поділ вказаного майна та не розірвавши шлюб, відповідач визнав позов, який було до нього заявлено позивачем.

Відповідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено ч. 4 ст. 65 СК України.

Проте під час розгляду даної справи та ухвалення оскарженого судового рішення районним судом не враховано борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї по кредитному договору № Р51.306.70095 від 10 липня 2015 року, укладеному ОСОБА_2 під час перебування його у шлюбі зі ОСОБА_1 , як і обставин щодо примусового припинення права власності на майно.

Крім того, у п. 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Як встановлено сторонами не досягнуто згоди на добровільний поділ вищевказаного майна, тобто позивач та відповідач не скористалися досудовим, позасудовим способом поділу майна передбаченого, у тому числі ст. 364 ЦК України, а примусове припинення права власності можливе лише згідно ст. 365 ЦК України та лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте позивач такі кошти не внесла.

Сторони правом надати відзив на апеляційну скаргу у порядку передбаченому ЦПК України не скористались.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2006 року та до теперішнього часу.

Під час розгляду справи сторонами не заперечувалося, що за час перебування у шлюбі сторонами було спільне придбане майно, яке є предметом поділу у справі.

Сторони не досягли згоди на добровільний поділ вищевказаного майна.

Також з наданих доказів скаржника встановлено, що 30 липня 2015 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк, правонаступником якого є АТ «Ідея Банк», укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 24 500 грн. на споживчі цілі, які зобов`язався повернути до 10 липня 2019 року.

На підставі виконавчого напису нотаріуса від 29 вересня 2017 року в рахунок стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором державним виконавцем 16 листопада 2017 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_2

15 січня 2018 року державний виконавець оголосив у розшук транспортні засоби, що належать боржнику.

11 березня 2019 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та АТ «Ідея Банк» про зняття арешту з автомобіля марки ВАЗ модель 211044 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, що накладений в рамках зазначеного виконавчого провадження.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України, п. 1 ч.1 ст. 4. ч.1 ст. 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд першої інстанції встановив, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу. Докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку про поділ майна між позивачем та відповідачем з урахуванням рівності часток.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржене судове рішення є наміром сім`ї Шматкових уникнути відповідальності за зобов`язанням по кредитному договору з огляду на те, що не досягнувши згоди на добровільний поділ майна та не розірвавши шлюб, відповідач визнав позов, який було до нього заявлено позивачем, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ст. 49 ЦПК України визнання позову це право позивача на будь-якій стадії судового процесу.

Твердження скаржника, що судом при поділі майна не враховані також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, як це визначено ч. 4 ст. 65 СК України колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Отже, щодо врахування судом першої інстанції боргу подружжя за кредитним договором, такі вимоги повинні бути заявлені позивачем у позовній заяві при зверненні до суду або можуть бути змінені до закінчення підготовчого засідання у справі.

Між тим, ні позивач в позовних вимогах, ні відповідач, скориставшись своїм правом подати зустрічний позов, не заявляли вимог щодо врахування при поділі спільної сумісної власності подружжя зобов`язань за вказаним кредитним договором, а тому районний суд, правильно виходячи з принципів цивільного судочинства щодо змагальності сторін та диспозитивності, при розгляді заявлених позовних вимог не досліджував та не вирішував питання щодо боргу за вказаним кредитним договором.

Питання укладення ОСОБА_2 кредитного договору в інтересах сім`ї, що створює обов`язки для другого з подружжя - ОСОБА_1 , підлягають дослідженню при розгляді позову ОСОБА_1 про зняття арешту з транспортного засобу, який було накладено державним виконавцем у зв`язку зі стягненням заборгованості за згаданим кредитним договором.

Також колегія суддів не погоджується з доводами скарги про обов`язковість застосування районним судом до спірних правовідносин ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, оскільки за позовними вимогами питання щодо грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно сторонами заявлено не було.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 року.