ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Слюсар Я.В.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Фастові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -Фастівська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно за набувальною давністю,-
Позивач звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 посилаючись на наступні обставини.
23 липня 2007 року на підставі договору дарування позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , відповідно до державного акту позивач набула у власність земельну ділянку площею 0,0700 га в зовнішніх межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території АДРЕСА_2 , з кадастровим номером НОМЕР_2 . На належній позивачу на праві власності земельній ділянці вона збудувала житловий будинок і 1 листопада 2007 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області за нею визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . 16 листопада 2007 року Фастівським МБТІ прийняте рішення про реєстрацію за позивачем права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (номер запису 9305 в книзі 69).
Крім того, 28 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено усну домовленість про купівлю-продаж позивачем іншої частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а саме земельної ділянки площею 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Фастівської міської ради АДРЕСА_2 , з кадастровим номером НОМЕР_3 , земельної ділянки площею 0,0198 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Фастівської міської ради АДРЕСА_2 , з кадастровим номером НОМЕР_4 , та зруйнованого пожежею старого будинку, які належали на праві власності ОСОБА_3 Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вони не мали можливості, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на частину земельної ділянки та житловий будинок були знищені пожежею. За придбану частину земельної ділянки та житловий будинок позивач передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., про що ОСОБА_3 28.03.2007 року власноручно склала розписку. Розписка була складена та кошти передавались в присутності відповідача ОСОБА_4 , який є родичем ОСОБА_3
01 листопада 2008 року, так і не відновивши правовстановлюючих документів на частину земельної ділянки з зруйнованим житловим будинком та не уклавши договір купівлі-продажу, ОСОБА_3 померла.
З метою переоформлення права власності на нерухоме майно, яким позивач користувалась, але на яке не мала правовстановлюючих документів вона звернулась до ОСОБА_4 , вважаючи, що останній звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_2 визнав, що кошти ОСОБА_1 були передані ОСОБА_3 та згодився передати позивачу у власність нерухоме майно, але з`ясувалося, що пожежею знищено всі можливі документи, які б підтверджували належність ОСОБА_3 частини земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,0198 га, а також старий житловий будинок АДРЕСА_2 рахується за ОСОБА_3 , але фактично з 28 березня 2007 року позивач безперешкодно та безперервно використовує будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .
За весь час користування домоволодінням позивач фактично була наділена правами власника та здійснювала обов`язки щодо утримання майна, передбачені ст.322 ЦК України, а саме вивезла сміття, утримувала в належному стані земельну ділянку, вивезла залишки згорілого будинку.
Починаючи з 2007 року до сьогодні ніхто не заявив своє право на майно, а позивач, в свою чергу, продовжувала безперешкодно використовувати земельну ділянку для власних потреб.
На підставі зазначеного, позивач просила суд визнати за нею право власності на земельні ділянки та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 в порядку набувальної давності.
Ухвалою суду від 21.03.2019 відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ухвали суду від 21.05.2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явилась, проте, направила заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та не заперечувала проти заочного вирішення справи. Також зазначила, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 розташований на земельній ділянці площею - 0.1000 га та 0,0898 га.
Відповідач ОСОБА_2 до суду ні в підготовчі ні в судові засідання не з`явився, на адресу суду двічі повернулися конверти з відміткою поштового відділення «по закінченню строку зберігання». Крім цього, виклик відповідача був здійснений також шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України.
Третя особа- Фастівська міська нотаріальна контора направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі їх представника та на запит суду надали матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає вимогам ст..280 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 397,398 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Судом встановлено, що 16 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0700 га в зовнішніх межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території АДРЕСА_2. Договір посвідчено нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. та зареєстровано в реєстрі № 358 (а.с.10).
23 липня 2007 року на підставі договору дарування позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , відповідно до державного акту позивач набула у власність земельну ділянку площею 0,0700 га в зовнішніх межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території АДРЕСА_2 , з кадастровим номером НОМЕР_2 .
В подальшому, на належній позивачу на праві власності земельній ділянці вона збудувала житловий будинок і 1 листопада 2007 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області за нею визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .
16 листопада 2007 року Фастівським МБТІ прийняте рішення про реєстрацію за позивачем права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (номер запису 9305 в книзі 69).
Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,0198 га, а також старий житловий будинок АДРЕСА_2 рахується за ОСОБА_3 . Зазначені обставини також підтверджуються долученими до позову копіями державних актів на право власності на спірні земельні ділянки (а.с.16,17).
Згідно довідки Фастівського БТІ від 21.11.2018 року № 85/3 (а.с.7) житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано на ім.»я ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 30.07.1999. (а.с.9)
На запит суду, витребувано актовий запис про смерть №706 від 03.11.2008 року, відповідно до якого зафіксовано, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з інформації витребуваної зФастівської міської державної нотаріальної контори (а.с.31-39), а саме з інформаційної довідки зі спадкового реєстру та матеріалів спадкової справи №144/2009 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_6 за правом представлення свого батька ОСОБА_2 , який є племінником померлої, а отже спадкоємцем п`ятої черги за законом. Проте, з урахуванням вимог ст..1265,1266 ЦК України, в заяві зазначила, що на отримання спадщини не претендує, оскільки її батько живий на момент відкриття спадщини.
В подальшому, 23.10.2012 завідувачем Фастівської міської державної нотаріальної контори було направлено на адресу ОСОБА_2 листа (а.с.39), з якого вбачається, що у встановлений законом шестимісячний термін ОСОБА_2 так і не подав заяви про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_3
Також, судом встановлено, що 28 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено усну домовленість про купівлю-продаж позивачем іншої частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а саме земельної ділянки площею 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Фастівської міської ради АДРЕСА_2 , з кадастровим номером НОМЕР_3 , земельної ділянки площею 0,0198 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Фастівської міської ради АДРЕСА_2 , з кадастровим номером НОМЕР_4 , та зруйнованого пожежею старого будинку, які належали на праві власності ОСОБА_3
Проте, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вони не мали можливості, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на частину земельної ділянки та житловий будинок були знищені пожежею. За придбану частину земельної ділянки та житловий будинок позивач передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 25 000 гривень, про що ОСОБА_3 28.03.2007 року власноручно склала розписку (а.с.15).
Як вбачається з цієї розписки кошти передавались в присутності відповідача ОСОБА_4 , який є племінником ОСОБА_3 .
Починаючи з 2007 року і до моменту подачі позову до суду, осіб, які б заявили своє право на майно після смерті ОСОБА_3 не встановлено, а позивач, в свою чергу, продовжує безперешкодно використовувати майно для власних потреб.
За весь час користування домоволодінням позивач фактично була наділена правами власника та здійснювала обов`язки щодо утримання майна, передбачені ст.322 ЦК України, а саме вивезла сміття, утримувала в належному стані земельну ділянку, вивезла залишки згорілого будинку, господарювала на території подвір`я.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язанихіз набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знача і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, положеннями частини першої статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
З вивчених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що фактично відсутній власник житлового будинку АДРЕСА_2 , що зареєстрованй на ім.»я ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спадщину після її смерті так ніхто і не прийняв.
При цьому, суд вважає, що, в даному випадку, володіння позивачем майном є добросовісним, оскільки позивач при заволодінні цим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно, оскільки за життя власника, вона особисто в присутності свідка, передала в рахунок його придбання грошові кошти.
Отже судом, при вирішенні даного спору встановлено саме факт добросовісності позивача на момент отримання нею майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Враховуючи те, що починаючи з 2007 року позивач відкрито та добросовісно володіє домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2 (за усною домовленістю з померлим власником майна) і продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше десяти років, тому є підстави для набуття право власності в порядку набувальної давності за позивачем на підставі рішення суду.
Проте, суд категорично не погоджується з твердженням позивача про те, що існують також підстави і для набуття за нею в порядку набувальної давності права власності і на земельні ділянки площею0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Фастівської міської ради АДРЕСА_2 , з кадастровим номером НОМЕР_3 , земельної ділянки площею 0,0198 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Фастівської міської ради АДРЕСА_2 , з кадастровим номером НОМЕР_4 .
Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України , зокрема статтею 119.
Відповідно до ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування.
Оскільки, позивач користується спірними земельними ділянками лише 10 років, а законодавством визначено термін користування, що дає право на отримання у власність за набувальною давністю -понад 15 років, то у позивача відсутні правові підстави для набуття права власності на зазначені земельні ділянки за набувальною давністю.
Керуючись ст..4,10,76-81, 258-265 ЦПК України, ст.344,328, 397,398 ЦК України 1265,1266 ЦК України, ст.119 ЗК України, Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суд-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Фастівська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно за набувальною давністю задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці загальною площею 1902 кв. метрів, що складається з земельних ділянок з наступними кадастровими номерами - НОМЕР_3 (площа ділянки - 0,1000га) та кадастровим номером - НОМЕР_4 (площею 0,0898 га) за набувальною давністю.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів, з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М.Ковалевська