Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 569/8956/16

провадження № 61-40544св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Рівненська міська рада,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 02 квітня 2018 року у складі головуючого судді Ковальова І. М. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельні ділянку.

На обґрунтування позову зазначили про те, що рішенням Рівненської міської ради від 19 липня 2007 року № 964 передано у власність відповідачам земельну ділянку площею 0,0549 га по АДРЕСА_1 . Позивачі вважають, що передача земельної ділянки відбулася з порушенням норм чинного законодавства, а саме по спрощеній процедурі, без погодження органів охорони культурної спадщини та частково за рахунок прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 в якому вони проживають.

Ураховуючи викладене, позивачі, просили визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 19 липня 2007 року № 964 в частині передачі в приватну власність безоплатно земельної ділянки площею 0,0547 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд громадянам ОСОБА_3 ., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25 липня 2008 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду від 02 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської міської ради від 19 липня 2007 року в частині передачі в приватну власність безоплатно земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, площею 547 кв. м ОСОБА_4 ., ОСОБА_8 ., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25 липня 2008 року, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0, 0547 га по АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що міською радою порушений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначений земельним законодавством.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Рівненського міського суду від 02 квітня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При цьому зазначено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 19 липня 2007 року - до моменту приватизації спірної земельної ділянки, не були її належними користувачами, а Рівненська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення керувалася положеннями частини першої статті 118 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), хоча повинна була керуватися з урахуванням положень частин шостої - дев`ятої статті 118 ЗК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишилось те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 25 травня 1973 року (тобто за кілька десятків років до відведення земельної ділянки під будівництво будинку на АДРЕСА_2 ) був розміщений на земельній ділянці орієнтовною площею 550 кв. м, про що в матеріалах справи є належні докази. Саме ця земельна ділянка передана в порядку приватизації третім особам - власникам квартир цього будинку, тому Рівненською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення були дотримані вимоги статті 118 ЗК України. Також виділенням земельної ділянки у власність третіх осіб, не були порушені права, свободи чи інтереси позивачів. Матеріали справи не місять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував зменшення розміру прибудинкової території житлового будинку по АДРЕСА_2 , в якому проживають позивачі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, які є законними і обґрунтованими, залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу № 569/8956/16 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельні ділянку призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Суди попередніх інстанцій установили, що позивачі та треті особи є власниками квартир і проживають у сусідніх багатоквартирних житлових будинках, що знаходяться у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (наразі перейменовано на вулицю Пластова ) .

15 березня 1973 року рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради депутатів трудящих № 254/15 було відведено земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 площею 0,30 га під будівництво житлового будинку обкому КП України.

Згідно плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 , станом на 1994 рік, фактична площа земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку складала 442 кв. м з яких: 103 кв. м під будівлями, 269 кв. м під садом, 70 кв. м під садом.

Рішенням Рівненської міської ради № 964 від 19 липня 2007 року земельну ділянку площею 0,0547 га по АДРЕСА_1 було безоплатно передано в приватну власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд громадянам: ОСОБА_4 ., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3

На підставі вказаного рішення 25 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0, 0547 га, розташованої по АДРЕСА_1 . , у якому зазначено співвласників: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

Судами також установлено, що приватизація вказаної земельної ділянки була проведена Рівненською міською радою за скороченою (спрощеною) процедурою без виготовлення проекту відведення земельної ділянки відповідно до частини першої статті 118 ЗК України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 вказаного Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву, зокрема, до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно із частиною другою цієї статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 до 19 липня 2007 року не були належними користувачами земельної ділянки загальною площею 0,0547 га, що була ними приватизована.

Однак Рівненська міська рада приймаючи оскаржуване рішення діяла згідно з пунктом «а» частини третьої статті 116 ЗК України, яка передбачає приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, а передачу земельною ділянки було здійснено на підставі частини першої статті 118 ЗК України, за скороченою (спрощеною) процедурою, з урахуванням того, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 є належними користувачами земельної ділянки.

Із досліджених судом графічних матеріалів слідує, що до складу земельної ділянки площею 0,0547 га, переданої ОСОБА_4 ., ОСОБА_5 ., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 у власність рішенням Рівненської міської ради від 19 липня 2007 року № 964, входить частина земельної ділянки, яка рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради депутатів трудящих від 15 березня 1973 року №254/15 відведена під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 та яка рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 219 від 13 грудня 2011 року закріплена за житловим будинком АДРЕСА_2 в якому проживають позивачі.

Крім цього, будинок по АДРЕСА_1 є багатоквартирним, усі квартири приватизовані, а отже передача земельної ділянки по АДРЕСА_1 повинна була відбуватись на підставі статті 42 ЗК України та Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка як прибудинкова територія не надавалась у власність третім особам та іншим як об`єднанню співвласників, а також міською радою не розроблявся проект розподілу територій суміжних будинків по АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 .

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що при прийнятті Рівненською міською радою оспорюваного рішення був порушений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначений статтею 118 ЗК України у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення.

В той же час поза увагою судів залишилось те, що позивачі, звертаючись до суду з указаним позовом до Рівненської міської ради, просили визнати протиправним та скасувати не лише рішення Рівненської міської ради від 19 липня 2007 року № 964 а й також просили визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0547 га, розташованої по АДРЕСА_1 , виданий 25 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 , у якому зазначено співвласників земельної ділянки: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Аналогічні положення були закріплені в частинах першій та другій статті 11, пункті 2 і 3 частини другої статті 119, частині другій статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (частина перша статті 51 ЦПК України).

Аналогічні положення були закріплені в частині першій статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову.

Позивачі у цій справі клопотань про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів не заявляли.

Згідно зі статтею 119 ЦПК України уредакції, чинній на час подання позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Такі ж положення містяться у статтях 175 та пункті 4 частини другої статті 197 чинного ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суди на зазначене вище уваги не звернули, не визначились правильно зі складом осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи спір про визнання протиправним та скасування рішення міської ради, а також визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку виник, у зв`язку з тим, що третім особам була передана частина земельної ділянки, яка належить до прибудинкової території будинку в якому проживають позивачі.

Тобто зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи засвідчують, що спір виник саме між позивачами та третіми особами з приводу порушення третіми особами права позивачів на земельну ділянку.

З огляду на те, що позивачі пред`явили позов не до всіх відповідачів, висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог є помилковими.

При цьому суд враховує, що процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки недоліки, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно визначитись зі складом осіб, що беруть участь у справі, їх належним правовим статусом, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, встановити наявність або відсутність складу цивільного правопорушення та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 02 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов