Справа №487/3019/17
Провадження №2/487/58/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Єлишевої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/3019/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом виселення,-

за участю представника позивачів ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В

02.06.2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивачі зазначали, що є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у рівних частках. До моменту їх реєстрації право власності на квартиру, належало ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач ОСОБА_3 була вселена та зареєстрована у спірній квартирі за згодою колишнього власника квартири ОСОБА_7 , як член сім`ї. На теперішній час відповідач зареєстрована у вищезгаданій квартирі і продовжує в ній проживати, що перешкоджає їм, як власникам квартири, вільно користуватися належною власністю.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Нікітіна Д.Г. від 06.06.2017 року провадження у справі було відкрито і призначено до судового розгляду.

06.07.2017 року відповідач ОСОБА_3 надала суду письмові заперечення на позов, в яких зазначила, що ОСОБА_7 є її родичкою, та у 2009 році дозволила вселитися у належну їй квартиру АДРЕСА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона залишилась проживати у зазначеній квартирі з дозволу спадкоємця ОСОБА_9 . Крім того зазначила, що квартира АДРЕСА_1 є її єдиним житлом, та єдиним житлом її малолітнього сина. Посилаючись на викладене, та вимоги ст..ст. 64, 109, 157, 156 ЖК України, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.02.2018 року було вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.05.2018 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом виселення, було зупинено до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним відмови від прийняття спадщини.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.12.2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом виселення, було поновлено.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №25 від 17.01.2019 року призначено повторний автоматичний розподіл справи в зв`язку із закінченням у судді Нікітіна Д.Г. п`ятирічного строку повноважень. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по справі призначено Кузьменко В.В.

Ухвалою судді Кузьменко В.В. від 21.01.2019 року справу було прийнято до провадження і призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою судді Кузьменко В.В. від 30.01.2019 року підготовче провадження у справі було закрито і призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №277 від 27.03.2019 року призначено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по справі призначено Карташеву Т.А.

28.03.2019 року суддею Карташевою Т.А. подано заяву про самовідвід.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.03.2019 року заяву про самовідвід задоволено.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по справі призначено суддю Щербину С.В.

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2016 року, та рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.12.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1

Відповідно Довідки ЖКП «Бриз» ЖЕК №2 від 27.06.2017 року в квартирі АДРЕСА_1 з 28.08.2009 року зареєстрована ОСОБА_3 , яка проживає в квартирі разом з сином ОСОБА_8 2009 року народження.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст..ст.16, 386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦКУкраїни та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири), користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла стст.810, 814 ЦК України).

Таким чином, право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно.

Судом було встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 проживає у квартирі АДРЕСА_1 з дозволу попередніх власників ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, враховуючи, що припинення права власності на квартиру за відсутності відповідного договору з новим власником за змістом ст.ст. 383, 405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 ЖК України припиняє й право членів сімї на користування цим житлом, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Разом з цим, приймаючи до уваги, що під час судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8 , суд вважає можливим вийти за межі заявлених позовних вимог, для повного захисту прав власності позивачів, щодо яких вони звернулись, та ухвалити рішення про виселення ОСОБА_3 зі спірної квартири разом з неповнолітнім сином.

Суд не приймає до уваги письмові заперечення ОСОБА_3 що виселення зі спірної квартири порушує інтереси неповнолітнього сина, оскільки зазначена обставина позбавляє позивачів права на захист їх законних прав та інтересів на використання належної їм на праві власності житлового приміщення.

Саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а право дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати.

За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ІНН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , ІНН НОМЕР_3 ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом виселення- задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом виселення ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) з квартири АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і в порядку, встановленому ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина