КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 360/2778/18
Головуючий у першій інстанції - Унятицький Д.Є.
Номер провадження № 22-ц/824/6974/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 06 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, виплачених за умовами договору переуступки паю, авансу та вартості невід`ємних поліпшень будівельно-ремонтних робіт, витратних матеріалів та обладнання на їх повернення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом та мотивували свої вимоги тим, що 18 квітня 2013 року між ними та відповідачами було укладено договір переуступки паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою, за яким відповідачі передають позивачам свій пай у ОК «ЖБК «Бригантина-2», який відповідає праву на квартиру АДРЕСА_1 , а позивачі на виконання своїх зобов`язань за цим договором сплатили відповідачам аванс у розмірі 21164 грн. та сплатили ще 181 тисячу гривень. Сплативши майже всю суму вартості квартири, позивачі вважали себе повноцінними власниками та зробили ремонт в даному житловому приміщенні на суму 324888,39 грн., облаштувавши її необхідними меблями та побутовою технікою.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року зазначений договір переуступки паю визнаний недійсним. У зв`язку з цим, позивачі звернулись до відповідачів з приводу повернення сплачених сум та понесених витрат на ремонт, але не отримали позитивного результату.

У зв`язку з ухилення відповідачів від добровільного вирішення вказаного спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили в судовому порядку стягнути на їх користь з відповідачів зазначені в позові кошти.

04 лютого 2019 року ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення поданого ними позову, мотивуючи її тим, що випадково побачивши оголошення про продаж спірної квартири, позивачі висловили відповідачам усні претензії щодо неправомірності їх дій, проте вони їх проігнорували. У вказаній заяві зазначено, що вжиття заходів щодо забезпечення позову унеможливить будь-які дії чи спроби відповідачів відчужити майно, до винесення судового рішення. Тому просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1) та заборонити її відчуження до ухвалення судового рішення щодо даного майна.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 06 лютого 2019 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково та накладено арешт на майно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в межах суми 527 052, 39 грн, в іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що в поданій заяві про забезпечення позову не було наведено належних та переконливих доказів того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, судом першої інстанції не було враховано того факту, що заява про забезпечення позову має містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а також не враховано, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження в м. Києві чи Київській області та майна, що знаходиться на території України в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 06 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

22 травня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , відповідно до якого вона вказує, що апелянтом не було наведено, які саме норми матеріального чи процесуального права було порушено судом першої інстанції та не надав жодного достовірного та належного доказу, що підтверджують апеляційні вимоги. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 , адвокат Славянін М.О., підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, оскільки наявність вказаної ухвали спричиняє перешкоди у здійсненні відповідачкою ОСОБА_1 підприємницької діяльності. Зокрема між сторонами існує спір щодо претензій позивачів поверненню грошових коштів внесених на набуття права на квартиру АДРЕСА_1 та відповідного права на відшкодування витрат пов`язаних із поліпшенням вказаної квартири, однак суд наклав арешт на майно відповідачів в межах суми позовних вимог 527052 грн, без зазначення конкретного майна, що призвело до неможливості відповідачкою здійснювати реалізації іншого майна на яке позивачі не претендують та не просили накладати арешт, що є свідченням про порушення норм ч.3 ст. 150 ЦПК України щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачами вимогами.

Представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Захаревська Н.П. заперечила щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, а судове рішення без змін. При цьому зазначила, що не дивлячись на те, що між сторонами існує спір щодо права позивачів на отримання від відповідачів грошових коштів пов`язаних із фінансуванням будівництва квартири АДРЕСА_1 та відповідних витрат пов`язаних із поліпшенням вказаної квартири, відповідачі ухиляються від добровільного повернення коштів, а крім того виставили на продажу квартиру на фінансування будівництва та облаштування, якої позивачі потратили грошові кошти, що в подальшому призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мотивували свої вимоги тим, що 18 квітня 2013 року між ними та відповідачами було укладено договір переуступки паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою, за яким відповідачі передають позивачам свій пай у ОК «ЖБК «Бригантина-2», який відповідає праву на квартиру АДРЕСА_1 , а позивачі на виконання своїх зобов`язань за цим договором сплатили відповідачам аванс у розмірі 21164 грн. та сплатили ще 181 тисячу гривень. Сплативши майже всю суму вартості квартири, позивачі вважали себе повноцінними власниками та зробили ремонт в даному житловому приміщенні на суму 324888,39 грн., облаштувавши її необхідними меблями та побутовою технікою.

ОСОБА_4 подаючи заяву про забезпечення поданого ними позову, мотивувала її тим, що випадково, побачивши оголошення про продаж спірної квартири вона із чоловіком висловили відповідачам усні претензії щодо неправомірності їх дій, проте вони їх проігнорували. У вказаній заяві зазначено, що вжиття заходів щодо забезпечення позову унеможливить будь-які дії чи спроби відповідачів відчужити майно, до винесення судового рішення. Тому просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1) та заборонити її відчуження до ухвалення судового рішення щодо даного майна.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки зазначена квартира не являється предметом спору між сторонами тому прийшов до висновку про накладення арешту на майно відповідачів в межах суми позовних вимог 527 052, 39 грн, в іншій частині заяви відмовив. При цьому суд мотивував свій висновок тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заяву про забезпечення позову визнав такою, що підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивачів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, однак не може погодитися із обраним судом способом забезпечення позову.

Так, відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому ч.3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом із тим, задовольняючи частково заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів в межах суми позовних вимог 527 052, 39 грн, суд першої інстанції, не врахував характер спірних відносин, що виникли між сторонами у вказаній справі, та можливі наслідки вказаного забезпечення позову пов`язані із перешкоджання здійсненню відповідачкою ОСОБА_1 підприємницької діяльності щодо продажу інших об`єктів нерухомості, крім спірної квартири.

Так, предметом даного позову є відшкодування позивачам витрат пов`язаних із фінансуванням будівництва та витрат понесених на облаштування саме квартири АДРЕСА_1 , а тому апеляційний суд вважає, що запропонований позивачкою ОСОБА_4 спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими ними позовними вимогами.

Відтак колегія суддів вважає, помилковим є висновки суду першої інстанції щодо забезпечення вимог про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів в межах суми позовних вимог 527 052, 39 грн, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про забезпечення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо не обґрунтованості поданої заяви про забезпечення позову та відсутності достатніх підстав вважати про не можливості виконання вказаного рішення, колегія суддів враховує надані заявником докази наміру відповідачів продати квартиру, що не заперечувалося і представником апелянта при апеляційному розгляді, як обставини, які підтверджують обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Щодо доводів апелянта про невжиття судом першої інстанції заходів зустрічного забезпечення позову, то колегія суддів вважає посилання апелянта на відсутність реєстрації позивачів у межах Києва та Київської області такими, що не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального Закону суд має право, втім він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, зокрема із копії паспортів громадянина України доданих позивачами до матеріалів справи, що вони мають постійне місце реєстрації на території України.

Інших обставин, які свідчили про те, що майновий стан позивачів або їх дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові апелянтом не зазначено та доказів цьому не подано.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за не врахуванням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про задоволення заяви про забезпечення позову із обранням способу забезпечення позову запропонованим позивачкою ОСОБА_8 - накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 149-151, 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 06 лютого 2019 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв