Справа № 127/6175/19
Провадження № 22-ц/801/1413/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуСправа № 127/6175/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/6175/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Король О.П. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 15 год 16 хв, повний текст складено 07 травня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 17 серпня 2010 року по 15 січня 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила своє прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

У шлюбі народився син: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач - батько дитини, коштів на утримання сина не надає, а позивачу одній важко утримувати сина.

Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн щомісячно, які підлягають індексації, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позових вимог відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2019 року в частині встановленого розміру аліментів в сумі 1500 грн, не відповідає обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального права, просила рішення суд змінити, встановивши розмір стягнення аліментів 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 червня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи, згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 серпня 2010 року по 15 січня 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2018 року розірвано (а.с.6-7).

Після розірвання шлюбу позивач змінила своє прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища серії НОМЕР_1 від 13 серпня 2018 року (а.с.8).

У шлюбі народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21 листопада 2017 року (а.с.4).

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина нерегулярно.

Відповідно до довідки ТОВ «СП-Сяйво» №01 від 02 травня 2019 року, ОСОБА_2 працює в ТОВ «СП-Сяйво» на посаді техніка-електромеханіка, заробітна плата становить 4173 грн (а.с.30).

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої - третьої статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

Відповідно до приписів частини першої статті 182 СК України під час визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 184 СК України передбачає визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки син проживає з матір`ю, відповідач нерегулярно надає матеріальну допомогу на утримання сина, є працездатною особою, інших непрацездатних утриманців та неповнолітніх дітей у нього не має, стан його здоров`я задовільний, тому суд першої інстанції обґрунтовано, ухвалюючи рішення стягнув з відповідача аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн.

Отже, суд першої інстанції, вірно визначив розмір аліментів на дитину з батька у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Міхасішин І.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.