Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 212/3903/16-ц

провадження № 61-34740св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з указаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь інфляційні втрати в розмірі 987,10 грн та три проценти річних - 128,38 грн, нараховані в період з 15 квітня 2013 року по 02 лютого 2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, КПТМ «Криворіжтепломережа» посилалося на те, що 01 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір № 5340 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари (далі - договір № 5340). Згідно з дислокацією до договору № 5340 об`єктом споживання теплової енергії було нежитлове приміщення на мікрорайоні АДРЕСА_3 . 01 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду, якою з 01 березня 2011 року в таблицю 1,2 договору № 5340 також додатково включено приміщення АДРЕСА_2 . У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку, щодо сплати грошових коштів за спожиту теплову енергію в період з травня 2013 року по січень 2016 року він зобов`язаний був сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Однак, ОСОБА_1 сплачено лише суму боргу, а сума інфляційний втрат та три проценти річних залишилися несплаченими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 23 грудня 2016 року у складі судді Дехта Р. В. відмовив у задоволені позову.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 5340 та договір від 15 квітня 2013 року № 11127 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари (далі - договір № 11127). За вказаними договорами об`єктом теплопостачання є, зокрема, нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 69,6 кв. м. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що спірні правовідносини регулюються лише договором № 5340. При цьому позивач не обґрунтовував свої вимоги за правовідносинами, що виникли між сторонами на підставі договору № 11127.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 21 червня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову. Стягнув з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» інфляційні втрати в розмірі 987,10 грн та три проценти річних - 128,28 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Мотивував рішення апеляційний суд доведеністю позовних вимог, оскільки неправомірними діями відповідача позивачу було завдано збитків, які виражені в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням. При цьому, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду з цим позовом, оскільки позовна давність переривалася шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу у 2016 році.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 рокута залишити без змін рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована неврахуванням апеляційним судом недоведеності позивачем того, щоправовідносини, які виникли між сторонами регулюються лише договором № 5340. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання позивачем умов договору щодо фактичного постачання теплової енергії в період з 15 квітня 2013 року по 02 лютого 2016 року. Суд не врахував, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості у нього відсутня заборгованість за теплову енергію. Судом не залучено до розгляду справи як співвідповідача або третю особу ОСОБА_2 , яка з 06 листопада 2013 року придбала приміщення АДРЕСА_2 та із зазначеного періоду повинна сплачувати грошові кошти за надані послуги. Крім того скарга місить аргументи про пропуск позивачем позовної давності.

У вересні 2017 року КПТМ «Криворіжтепломережа» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційним судом правильно встановлено, що відповідач не здійснював оплату наданих послуг своєчасно, внаслідок чого було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надану теплову енергію в розмірі 1 100,26 грн в період з 05 лютого по 08 квітня 2013 року, інфляційних втрат в сумі 861,52 грн та трьох процентів річних - 86 грн. 12 січня 2016 року Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості. 03 лютого ОСОБА_1 сплатив заборгованість за договором № 5340, нараховану в період з 05 лютого по 08 квітня 2013 року у розмірі 1 100,26 грн, однак суми інфляційних втрат та трьох процентів річних залишилися неповернутими. Місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не доведено виникнення правовідносин за договором № 5340, оскільки заборгованість була нарахована станом на 08 квітня 2013 року, а договір № 11127 був переукладений між сторонами 15 квітня 2013 року, тобто після нарахування заборгованості. Позовна давність не пропущена, так як до суду було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, що переривало її перебіг.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 червня 2018 року справу № 212/3903/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 01 вересня 2008 року між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 було укладено договір № 5340, предметом якого є постачання теплової енергії в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання у вигляді пари на технологічні потреби.

01 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору № 5340, згідно з якою з 01 вересня 2011 довключено до таблиці 1, 2 договору нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 69,6 кв. м, навантаження на опалення 0,0040 Гкал/год.

Крім того, 15 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 11127, об`єктом теплопостачання за яким є нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 69,6 кв. м.

КПТМ «Криворіжтепломережа» щомісячно проводило нарахування за договором та виставляло відповідачу відповідні рахунки, однак він не своєчасно здійснював оплату, у зв`язку з чим КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу для стягнення заборгованості теплову енергію в сумі 1 100,26 грн. за період з 05 лютого 2013 року по 08 квітня 2013 року, інфляційні втрати в розмірі 861,52 грн та три проценти річних - 86 грн.

12 січня 2016 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» вище вказаної заборгованості, інфляційних втрат та три проценти річних, який було скасовано за заявою відповідача ухвалою цього ж суду від 08 лютого 2016 року.

03 лютого 2016 року відповідачем було здійснено оплату заборгованості за договором № 5340 в період з 05 лютого по 08 квітня 2013 року в розмірі 1 100,26 грн, однак суми інфляційних втрат та трьох проценти річних залишилися неповернутими.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-IVспоживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Установлено, що в період з 05 лютого по 08 квітня 2013 року позивач надавав послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання у вигляді пари на технологічні потреби до нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком належних до стягнення платежів, який здійснено відповідно до періоду надання послуг. 03 лютого 2016 року відповідачем було здійснено оплату заборгованості за вказаний вище період в розмірі 1 100,26 грн, однак суми інфляційних втрат та трьох проценти річних залишилися неповернутими.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, апеляційний суд, встановивши, що відповідачем лише 03 лютого 2016 року сплачено заборгованість за спожиті комунальні послуги нараховані в період з 05 лютого по 08 квітня 2013 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції.

Посилання ОСОБА_1 на неврахування апеляційним судом недоведеності позивачем того, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються лише договором № 5340, обґрунтовано спростовані апеляційним судом з посиланням на те, що заборгованість на яку нараховані три проценти річних та інфляційні втрати утворилася в період з 05 лютого по 08 квітня 2013 року, тобто під час дії договору № 5340. Договір № 11127 було укладено лише 15 квітня 2013 року, а тому він не може братися до уваги при вирішені спірних правовідносин.

Аргументи заявника на неврахування судом апеляційної інстанції того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання позивачем умов договору щодо фактичного постачання теплової енергії в період з 15 квітня 2013 року по 02 лютого 2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки у спірному випадку судом стягнуто три проценти річних від простроченої суми та індекс інфляції за несвоєчасну оплату наданих послуг в період з 05 лютого по 08 квітня 2013 року.

З аналогічних підстав Верховний Суд вважає необґрунтованими аргументи заявника про незалучення до розгляду справи як співвідповідача або третю особу ОСОБА_2 , оскільки остання лише 06 листопада 2013 року придбала приміщення АДРЕСА_2 .

Аргументи скарги на пропуск позивачем позовної давності, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 95 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 рокув редакції, чинній на час звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу (далі - ЦПК України 2004 року) судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання КПТМ «Криворіжтепломережа» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України 2004 року, перериває перебіг строку позовної давності.

Оскільки позивач у січні 2016 року, звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, трьох процентів річних та інфляційних втрат, позовна давність до заявлених у цій справі вимог не пропущена.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило