Справа № 161/4119/18 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/304/19 Категорія: 24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 01.08.2017 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Богдан» А-09212, д.н.з. НОМЕР_1, у м. Луцьку по вул. Д. Гордіюк, 14, при виконанні маневру розвороту не зайняв крайнє ліве положення проїзної смуги, не переконався в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Lodgy» д.н.з. НОМЕР_2, під його керуванням, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та винним порушено вимоги п.п. 10.4, 10.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач вказував, що ОСОБА_5 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та транспортний засіб «Богдан» А-09212, д.н.з. НОМЕР_3, на праві власності належить останньому.

Згідно зі звітом про оцінку транспортного засобу «Renault Lodgy», д.н.з. НОМЕР_4, проведеного на замовлення позивача, №2017/3298 від 29.09.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власникові даного автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП станом на 22.08.2017 року складає 126241,80 грн. Зазначає, що 72233,73 грн. йому виплачено ПАТ «Страхова компанія «Країна», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача.

Також ОСОБА_1 вказував, що внаслідок ДТП його автомобіль було пошкоджено, в результаті чого він був позбавлений можливості тривалий час повноцінно користуватися транспортним засобом, що створювало незручності у вирішенні особистих та сімейних питань, у зв'язку з чим переніс психологічні та емоційні страждання, а тому має право на відшкодування моральної шкоди.

На підставі наведеного, з урахуванням уточнених та змінених позовних вимог, просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 на його користь 26241,80 грн майнової шкоди, 5000 грн моральної шкоди, стягнути з ПАТ «СК «Країна» на його користь 27766,27 грн майнової шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Країна» в користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 23475 грн 69 коп. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Країна» в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі в розмірі 704 грн. 80 коп. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ПАТ «Страхова компанія «Країна» подало апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду незаконним і необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що звіт позивача не можна вважати достовірним доказом, оскільки він не відображає дійсні обставини справи, зокрема, 5 одиниць запчастин вказані ним безпідставно. Дана обставина, а саме вартість цих запчастин складає різницю між розміром матеріального збитку, визначеного звітом відповідача, та розміром, вказаним у звіті позивача.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про безпідставність поданої апеляційної скарги, її необгрунтованість, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Покликається на те, що при складанні повторного звіту було взято до уваги протокол огляду транспортного засобу при складенні якого був присутній представник страхової компанії, який погоджувався із встановленими пошкодженнями та є його підпис на протоколі. Вказує, що у першому звіті зазначено 9 позицій щодо заміни пошкоджених деталей, а в повторному звіті - 11, однак із зазначенням кодів цих деталей та механізмів.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки на час розгляду справи пошкоджений автомобіль не відремонтований, розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку підтверджується належними засобами доказування, зокрема, висновком експерта, який відповідає вимогам чинного законодавства, страхова компанія зобов'язана сплатити позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності із врахуванням вже виплаченої нею суми. В частині вимог до ФОП ОСОБА_3 судом відмовлено в позові, оскільки судом встановлено, що винуватець ДТП ОСОБА_5, який у справі приймав участь як третя особа, з власником автомобіля ОСОБА_3 у трудових відносинах не перебував.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2017 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Богдан» А-09212, д.н.з. НОМЕР_1, у м. Луцьку по вул. Д. Гордіюк, 14, при виконанні маневру розвороту не зайняв крайнє ліве положення проїзної смуги, не переконався в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Lodgy» д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_1, чим порушено вимоги п.п. 10.4, 10.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 8).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9).

На час скоєння ДТП транспортний засіб «Богдан» А-09212, д.н.з. НОМЕР_1, що належить відповідачу ОСОБА_3, був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Країна» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6586920 від 05.07.2017 року із лімітом відповідальності 100 000 грн. за майнову шкоду (франшиза - 0 грн) (а.с.31 т.1).

08 вересня 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Країна» отримало та зареєструвало за вх.№18950 заяву про страхове відшкодування від власника транспортного засобу «Renault Lodgy», д.н.з. НОМЕР_4, в якій містилося прохання здійснити виплату страхового відшкодування позивачу. Відповідач, посилаючись на Звіт від 13.09.2017 року за №15-D/35/8, 28 листопада 2017 року виплатив позивачу страхове відшкодування на загальну суму 72233,73 грн.

06 вересня 2017 року складено протокол огляду транспорту № 45881 з участю власника автомобіля та представника страхової компанії ОСОБА_6

13 вересня 2017 року на замовлення відповідача ПАТ «Страхова компанія «Країна» виконано звіт №15-D/35/8 ТОВ "Всеукраїнська Експертна Компанія "СОВА", оцінювачем ОСОБА_7, яким матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renault Lodgy», складає 86680,48 грн з урахуванням ПДВ та 72233,73 грн без ПДВ (далі - звіт №15-D/35/8) (а.с.151-164).

Звертаючись з позовом до суду, позивач в обґрунтування розміру завданих матеріальних збитків посилався на Звіт №2017/3298 від 29.09.2017 року, який було складено на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8, згідно з яким розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault Lodgy», д.н.з. НОМЕР_4, становить 126 241 грн 80 коп., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, пошкодженого в результаті ДТП, складає 114851,30 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, норми матеріального права - ст. 525, 526, 999, 1188, 1192 ЦК України, ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірного визначення судом першої інстанції розміру страхового відшкодування колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Позивач в обґрунтування розміру завданих матеріальних збитків подав до суду Звіт № 2017/3298 від 29.09.2017 року про оцінку транспортного засобу «Renault Lodgy», який було складено на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля складає 126241,80 грн., з яких вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з врахуванням ПДВ - 114851,30 грн. (а.с. 178-197).

Заперечуючи проти позову, на підтвердження суми вже виплаченого страхового відшкодування в сумі 72233 грн. 73 коп., представник відповідача подав до суду звіт №15-D/35/8 від 13 вересня 2018 року, виконаний на замовлення відповідача ПАТ «Страхова компанія «Країна», де матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renault Lodgy», складає 86680,48 грн з урахуванням ПДВ та 72233,73 грн - без ПДВ (а.с.151-164) .

Судом встановлено розбіжності у наданих суду звітах автотоварознавчих досліджень.

Як вбачається із протоколу огляду транспортного засобу, доданого до звіту № 2017/3298, при огляді транспортного засобу були присутні та ознайомлені із його результатами представник ПАТ «Страхова Компанія «Країна» ОСОБА_6, позивач ОСОБА_1, за наслідками якого визначено 11 позицій деталей та механізмів, що підлягають відновленню чи заміні, зазначено відповідні коди деталей (а.с.188 зворот).

Із доданих матеріалів до звіту №15-D/35/8 вбачається, що при огляді транспортного засобу визначено лише 9 позицій деталей та механізмів, що підлягають відновленню чи заміні, без зазначення відповідних кодів деталей (а.с.158).

Звіт №2017/3298 здійснено оцінювачем з належним рівнем знань, стажем роботи. Під час проведення оцінки використовувалися наступні матеріали: Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджено наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, (у редакції наказу Міністерству юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 серпня 2009 р. за № 724/16740, Довідник «Бюлетень Автотоварознавця», випуск № 89, Донецьк, 2016 р., Комп'ютерна програма для складення кошторису відновлювального ремонту КТЗ Aurora.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що звіт позивача не відображає дійсний об'єм пошкоджень автомобіля позивача, зокрема, містить перелік запасних частин, які зазначено безпідставно. Однак жодних доказів на підтвердження вказаних доводів відповідач суду не надав.

Отже, відповідач не навів переконливих доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків звіту про визначення вартості матеріального збитку від № 2017/3298 від 29.09.2017 року.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що даний Звіт суд першої інстанції обгрунтовано прийняв як належний та допустимий доказ, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault Lodgy», д.н.з. НОМЕР_4 становить 126241 грн 80 коп., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, пошкодженого в результаті ДТП, складає 114851,30 грн, з урахуванням положень ст.ст. 77, 89, 102 ЦПК України, беручи до уваги, що він є чітким та конкретним, обгрунтованим та належно мотивованим, виконаним на підставі відповідних методик, із зазначенням усіх необхідних даних, зокрема щодо кодів деталей. Судом також враховано, що на спростування вказаного звіту відповідач не скористався наданим йому правом заявити клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи щодо визначення розміру належного позивачеві страхового відшкодування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача, що судом першої інстанції не було достатньо обґрунтовано в рішенні суду підстави відхилення як належного доказу звіту автотоварознавчого дослідження, виконаного на його замовлення, не приймаються до уваги колегією суддів.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно в межах ліміту відповідальності та без врахування суми ПДВ достягнуто в користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 23475,69 грн, а тому колегія суддів вважає, що зазначені доводи відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, доводи відповідача стосувалися лише оскарження рішення в частині розміру стягнутого страхового відшкодування з ПАТ "Страхова Компанія "Країна", а в іншій частині рішення фактично не оскаржувалося.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді