Справа № 132/4437/18
Провадження № 22-ц/801/1216/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуСправа № 132/4437/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Богацької О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 132/4437/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та апеляційною скаргою адвоката Нестерук Марини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Павленка І. В. у залі суду, повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк», банк) про розірвання договору банківського вкладу, стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що 12 березня 2010 року між нею та відповідачем укладено договір банківського вкладу № SAMDN3980 (вклад «Депозит VIP»). На виконання умов договору, вона внесла грошові кошти у розмірі 23 500 євро строком на 12 місяців до 12 березня 2011 року включно, зі сплатою відсотків за вкладом у розмірі 12,5 %.

16 вересня 2010 року нею депозитний вклад поповнено ще на 14 339, 29 євро.

Строк цього договору неодноразово продовжувався.

Із березня 2014 року банк припинив будь-які виплати та нарахування, заблокував її рахунок.

Позивач неодноразово зверталася з усними та письмовими заявами до відповідача, Національного банку України із вимогами розблокувати рахунок та повернути кошти за договором банківського вкладу, проте відповідач ці вимоги залишив поза увагою та в добровільному порядку кошти не повернув.

У зв?язку з цим, позивач просила розірвати договір банківського вкладу № SAMDN3980 (вклад «Депозит VIP»), укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь 84 622, 85 євро, з яких: 49 475, 58 євро - сума вкладу, 35 147, 27 євро - відсотки за користування коштами, а також пеню на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення повернення вкладу в сумі 2 552 944, 40 євро та сплати відсотків по вкладу в сумі 1 813 602, 40 євро.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року задоволено частково.

Розірвано договір банківського вкладу (вклад «Депозит VIP») № SAMDN 3980 від 12 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 84 622,85 євро, з яких: 49 475,58 євро - сума депозитного вкладу та 35 147,27 євро - сума нарахованих за користування вкладом відсотків.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення повернення вкладу в сумі 185,53 євро.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення сплати відсотків в сумі 131,80 євро.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 7 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 8 810 гривень.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти на вимогу позивачки у визначені договором строки не повернуті, це дає право ОСОБА_1 на отримання процентів за користування депозитними коштами, а також на отримання пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 06 грудня 2017 року до 06 грудня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України, в сумі, визначеної у валюті договору.

Позивачем доведено укладення між сторонами договору банківського вкладу, відповідач належним чином умови договору не виконав та кошти не повернув. Стороною договору є ПАТ «КБ «Приватбанк» як юридична особа, а припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов?язань.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У квітні 2019 року АТ КБ «Приватбанк», не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Адвокат Нестерук М. І. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, не погодившись із рішенням суду в частині стягнення відсотків за користування депозитом та пені за прострочення сплати відсотків, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила в цій частині рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 48 424, 76 євро відсотків за користування коштами та 181, 59 євро - пені за прострочення сплати відсотків.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями Вінницького апеляційного суду від 08 травня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» та надано позивачеві строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Нестерук М. І. в інтересах ОСОБА_1 та надано відповідачеві строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою цього ж суду від 27 травня 2019 року справу за апеляційними скаргами АТ КБ «Приватбанк» та адвоката Нестерук М. І. в інтересах ОСОБА_1 призначено до розгляду у судовому засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

Аргументи учасників справи

В апеляційній скарзі адвокат Тузова В. О. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що суд першої інстанції, указуючи на дослідження у судовому засіданні оригіналів документів, зокрема платіжних, не надав належної оцінки доводам банку про те, що платіжне доручення від 12 березня 2010 року про внесення на депозитний рахунок суми в розмірі 23 500 євро не містить печатки банку та не може вважатися оригіналом. Так само позивачем не доведено факту зарахування вкладу в розмірі 14 339, 29 євро на депозитний рахунок. Разом з тим, клієнтська виписка за період з 12 березня 2010 року до 12 квітня 2011 року не містить підпису працівника банку та печатки банку, а відтак не може вважатися банківським документом.

Наявність у позивача указаних документів може свідчити лише про наявність правовідносин між сторонами, проте не свідчить про невиконання банком умов договору щодо повернення коштів.

Вказує, що строк договору банківського вкладу закінчився ще до припинення діяльності Кримської філії ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим, відповідно до прийнятого протоколу засідання правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 15 травня 2014 року № 18, а позивачем не надано доказів на підтвердження продовження строку його дії.

Позивачем не доведено наявності грошових коштів на рахунку у банку та невиконання банком узятих на себе зобов?язань за договором банківського вкладу.

Також посилається на неправомірність стягнення відсотків за користування коштами та неустойки. Вказує також на неправомірність стягнення пені у іноземній валюті.

Крім того вважає безпідставним стягнення з банку на користь позивача суми витрат на правничу допомогу з огляду на те, що останньою не підтверджено факт понесення таких витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Нестерук М. І. в інтересах ОСОБА_1 вказує, що ухвалюючи рішення в частині стягнення на користь позивача відсотків за користування вкладом, суд першої інстанції помилково визначив їхню суму станом на дату звернення позивача до суду з відповідним позовом, а не на день ухвалення рішення, у зв`язку з чим підлягає перерахунку також сума пені по невиплаченим відсоткам.

У відзиві на апеляційну скаргу, подану АТ КБ «Приватбанк», адвокат Нестерук М. І. в інтересах ОСОБА_1 посилається на безпідставність аргументів апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу банку залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

12 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN3980 (вклад «Депозит VIP»), за умовами якого ОСОБА_1 передала, а банк прийняв грошову суму в розмірі 23 500 євро строком розміщення вкладу на 12 місяців з 12 березня 2010 року до 12 березня 2011 року включно, зі сплатою 12, 5 відсотків річних (а. с. 8).

Відповідно до пункту 3 цього договору, 16 вересня 2010 року ОСОБА_1 поповнила депозитний вклад на суму 14 339, 29 євро.

Судом першої інстанції у судовому засіданні оглянуто оригінал депозитного договору, квитанції та клієнтської виписки по договору.

Відповідно до пункту 6 договору виплата суми вкладу проводиться банком, починаючи з першого робочого дня банку по закінченні строку вкладу, вказаного у таблиці 1, тобто по закінченні 366 днів з дня укладення договору.

За змістом пункту 7 договору у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, даний договір продовжується ще на один строк, зазначений в таблиці № 1 цього договору. Договір продовжується неодноразово без явки клієнта. Обчислення нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 у день закінчення строку договору за вкладом не заявляла банку про свій намір повернути вклад, а відтак договір неодноразово продовжено з 13 березня 2011 року до 13 березня 2012 року, з 14 березня 2012 року до 14 березня 2013 року, з 15 березня 2013 року до 15 березня 2014 року.

Із березня 2014 року банк припинив виплачувати позивачу відсотки за користування вкладом та заблокував її рахунок.

За змістом пункту 16 договору сторони мають право достроково розірвати зазначений договір, повідомивши про це другу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Останнім днем роботи відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим було 14 травня 2014 року.

Позивач неодноразово зверталася до банку з письмовими заявами про повернення їй суми вкладу та нарахованих відсотків, а саме 14 лютого 2015 року, 05 серпня 2015 року, 25 лютого 2016 року, 07 червня 2016 року, 08 червня 2016 року, 18 січня 2017 року, 24 квітня 2017 року, проте, вимоги вкладника банком виконані не були.

Відповідно до клієнтської виписки від 12 квітня 2011 року за період з 12 березня 2010 року до 12 квітня 2011 року баланс на початок періоду становив 23 500 євро, баланс на кінець періоду становив 39 347, 90 євро.

Позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача за спірним договором станом на 30 листопада 2018 року, а саме 49 475, 58 євро - суми вкладу, 35 147, 27 євро - відсотки за користування коштами, 2 552 944, 40 євро - пеня на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 17 березня 2014 року до 30 листопада 2018 року по несплаті депозиту та 1 813 602, 40 євро - на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 17 березня 2014 року до 30 листопада 2018 року по несплаті відсотків по депозиту.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга адвоката Нестерук М. І. в інтересах ОСОБА_1 та апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладення договору позивач надала оригінал договору про банківський вклад, квитанції та клієнтської виписки по договору.

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, договір банківського вкладу було укладено в іноземній валюті.

Встановивши обставини та надавши належну оцінку наданим позивачем доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено вищезазначений договір про депозитний вклад і позивачем внесено кошти на депозитний рахунок банку.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260.

Згідно із пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «Приватбанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

За таких обставин, суд першої дійшов обґрунтованого висновку про те, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до банку про виплату суми вкладу, проте взятих на себе зобов?язань банк не виконав, тому наявні правові підставі для розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми вклади у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Виходячи з положень статтею 1058, 1060, частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу до банку, до дня фактичного його повернення.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом.

За правилами пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України крім прав та обов?язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Звертаючись до суду із указаним позовом, позивач зазначала, що сума нарахованих відсотків за користування банком депозитом, за період з 16 березня 2013 року до 30 листопада 2018 року становить 35 147, 27 євро, яку й просила стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з банку на користь позивача суми відсотків за користування коштами, суд першої інстанції виходив з того, що така сума підлягає визначенню за період з 16 березня 2013 року до 30 листопада 2018 року, тобто в межах позовних вимог, заявлених позивачем.

Разом з тим матеріали справи відомостей про збільшення позивачем розміру позовних вимог не містить, а тому суд першої інстанції, з урахуванням принципу диспозитивності судового процесу, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми відсотків за користування депозитом за указаний період.

Відтак, доводи апеляційної скарги представника позивача щодо помилковості стягнення судом першої інстанції суми відсотків не на день ухвалення рішення, у зв`язку з чим підлягає перерахунку також сума пені по невиплаченим відсоткам, колегією суддів до уваги не приймаються.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи ( послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Верховний Суд України у справі № 6-2558цс15 від 01 червня 2016 року виклав правовий висновок, відповідно до якого положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини, які випливають із договору банківського вкладу, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з банку пені у розмірі, встановленому цим законом.

При цьому суд першої інстанції, виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення пені за період з 06 грудня 2017 року до 06 грудня 2018 року.

Проте, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначення суми пені в іноземній валюті, оскільки пеня є неустойкою і має штрафний характер, вона не входить до складу зобов?язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав позивачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 06 грудня 2017 року до 06 грудня 2018 року в межах по несплаті депозиту в розмірі 5 892, 43 грн та пеня по несплаті відсотків за депозитом в сумі 4 185, 97 гривень.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що на спростування позовних вимог ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» жодних доказів не надав, а також не надав докази про повернення позивачу коштів.

Крім того, не заслуговують на увагу також доводи представника банку щодо стягнення на користь позивача суми у відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем доведено і в мотивувальній частині рішення встановлено обґрунтованість їх стягнення.

Наведені банком у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував з наведенням відповідних мотивів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру пені відповідно до Закону України «Про захист прав позивачів» підлягає зміні.

У решті рішення Калинівського районного суду від 16 травня 2019 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині визначення розміру пені, що не призвело до зміни розміру задоволеної суми в цій частині, тому підстав для розподілу судових витрат колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката Нестерук Марини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення повернення вкладу та сплати відсотків змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення повернення вкладу в сумі 5 892, 43 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 4 185, 97 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за сторонами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.В. Оніщук

Згідно із оригіналом:

Головуючий С.К. Медвецький