АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/835/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 331060000 Марцішевська О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2019 року у складі судді Марцішевської О.М.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви вказував, що він є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». З 1993 року він перебував на військовій службі у складі військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, має звання старший прапорщик та обіймав посаду начальника І навчальної групи 3 відділу підготовки молодих спеціалістів Навчального центру.

У кінці лютого, на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

7 серпня 2014 року в районі м. Савур - Могили Донецької області під час здійснення маршу, колона прикордонників з угрупування "Кордон" попала під обстріл в результаті якого, ОСОБА_1 отримав вогнепальне поранення голови, саме - вогнепальне проникаюче радіарне поранення правої скронево-потиличної області, що призвело до забою - розтрощення головного мозку ІІІ ступеня, внутрішньомозкової гематоми скроневої та потиличної долей, гострої субдуральної гематоми правої півкулі головного мозку.

Вказує, що долученими до заяви документами також підтверджується факт того, що отримане 7 серпня 2014 року ОСОБА_1 поранення трапилося під час виконання обов`язків військової служби по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності Батьківщини. За наслідками отриманого поранення ОСОБА_1 надана друга група інвалідності та визнано непридатним для військової служби з виключенням з військового обліку. За сумлінне виконання службових обов`язків його нагороджено орденом «За мужність ІІ ступеня». Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України, ОСОБА_1 7 серпня 2014 року отримав поранення поблизу височини Савур-Могила Донецької області.

Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області України було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене Конституцією України.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч.3 ст.82 ЦПК України.

Встановлення юридичного факту поранення, який стався при виконанні ним обов`язку військової служби внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України буде породжувати юридичні наслідки набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, що перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Заявник вважає, що встановлення факту того, що він отримав поранення саме внаслідок військової агресії Російської Федерації можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.

Просив встановити юридичний факт отримання 7 серпня 2014 року поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язків військової служби поблизу височини Савур-Могила Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що в судовому засіданні не доведений належними та допустими доказами факт вчинення конкретної вказаної у ст.1 Закону України «Про оборону України» дії, яка перебуває у причинному-наслідковому зв`язку з отриманням заявником поранення під час проходження військової служби 7 серпня 2014 року, а тому заява не підлягає до задоволення.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким його заяву задовольнити.

Скаржник в обґрунтування своєї апеляційної скарги посилався, зокрема, на те, що встановлення юридичного факту рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Метою встановлення даного юридичного факту є набуття ОСОБА_1 статусу жертви міжнародного збройного конфлікту. Іншого, позасудового, порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено.

Вказує, що звернення ОСОБА_1 до Соснівського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення юридичного факту є законним та обґрунтованим, а сам юридичний факт, який просить встановити заявник, відноситься до категорії інших фактів, які можуть бути встановлені лише у судовому порядку, шляхом здійснення цивільного судочинства за правилами окремого провадження.

Зазначає, що ним були надані до суду належні та допустимі докази, якими підтверджується факт одержання ним поранення при виконанні обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини. Також, заявником належним чином та в повному обсязі викладені обставини, якими підтверджується причинно наслідковий зв`язок впливу збройної агресії Російської Федерації проти України, що стало першопричиною отримання ОСОБА_1 поранення під час проходження військової служби 7 серпня 2014 року.

Вказує, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доводам та доказам заявника та не з`ясував обставин справи.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи і наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1993 року перебувавав на військовій службі у складі військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, має звання - старший прапорщик та обіймав посаду начальника І навчальної групи 3 відділу підготовки молодих спеціалістів Навчального центру.

Відповідно до Акту №137/8 від 16 жовтня 2014 року про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, вбачається, що 7 серпня 2014 року в районі м.Савур-Могили Донецької області під час здійснення маршу, колона прикордонників з угрупування "Кордон" попала під обстріл. В результаті артобстрілу військовослужбовець отримав тяжке поранення - вогнепальне проникаюче радіарне поранення правої скронево-потиличної області, що призвело до забою - розтрощення головного мозку ІІІ ступеня, внутрішньомозкової гематоми скроневої та потиличної долей, гострої субдуральної гематоми правої півкулі головного мозку (а.с.27).

15 жовтня 2014 року складено, а 16 жовтня 2014 року затверджено Акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 6 та 7 серпня 2014 року у тактичному угрупуванні «Кордон» в якому наявні відомості про потерпілих до яких входив і ОСОБА_1 , що отримав вогнепальне поранення (а.с.28-31).

Відповідно до довідки Державної прикордонної служби України військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 1534 від 23 грудня 2015 року, виданої старшому прапорщику ОСОБА_1 , про те що він дійсно в період з 12 червня 2014 року по 8 серпня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у районі/районах проведення антитерористичної операції у наступних населених пунктах та на території сільських (селищних) рад цих населених пунктів: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ), с.Зеленопілля, с.Бірюково, с.Новоборовиці, с.Астахово (Свердловського р-ну Луганської обл.) (а.с.26).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 253 від 21 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно отримав тяжке вогнепальне поранення пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.34).

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААВ № 946434 ОСОБА_1 з 29 рудня 2014 року отримав другу групу інвалідності, безтерміново (а.с.35).

За сумлінне виконання службових обов`язків на підставі Указу Президента України від 21 серпня 2014 року №660/2014 ОСОБА_1 нагороджено орденом "За мужність ІІ ступеня" (а.с.36 зворот).

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

-згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

-чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

-встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З аналізу зазначених норм вбачається, що в судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку окремого провадження задля встановлення факту, що має юридичне значення. Метою встановлення такого факту є набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту.

Встановлення судом індивідуального юридичного факту має здійснюватись шляхом оцінки наданих заявником доказів з метою з`ясування обставин конкретної справи.

Згідно із статтею 17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладається на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Тобто, заявником має бути доведений факт вчинення вказаних у ст.1 Закону України «Про оборону України» дії чи дій, які перебувають у причинному-наслідковому зв`язку з отриманням вказаних ним поранень під час проходження військової служби 07 серпня 2014 року.

Як вбачається з актів розслідування нещасного випадку, призначеною наказом Держприкордонслужби, комісією не було встановлено причетність збройних сил Російської Федерації до обстрілу колони військовослужбовців ЗСУ, в якій рухався заявник.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що заявником не був доведений факт вчинення конкретної вказаної у ст.1 Закону України «Про оборону України» дії, яка переобує у причинному-наслідковому зв`язку з отриманням ним поранення під час проходження військової служби 07 серпня 2014 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника стосовно того, що заявником належним чином та в повному обсязі викладені обставини, якими підтверджується причинно наслідковий зв`язок впливу збройної агресії Російської Федерації проти України, що стало першопричиною отримання ОСОБА_1 поранення під час проходження військової служби 7 серпня 2014 року.

Посилання на те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доводам та доказам заявника та не з`ясував обставин справи, не знаходять свого підтвердження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: В.В.Пономаренко

Ю.В.Сіренко

Т.Л. Фетісова