Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 193/1146/16-ц

провадження № 61-17819св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчук М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

третя особа - Софіївське районне управління юстиції в Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , в якому просила суд визнати договір оренди земельної ділянки укладений між сторонами 03 грудня 2013 року недійсним та скасувати його державну реєстрацію, зобов`язати повернути відповідача по акту прийому-передачі земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 7,8288 га, яка розташована на території Мар`є-Дмитрівської сільської ради в с. Червоне Поле Софіївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

До 2015 року земельна ділянка знаходилась в користуванні відповідача, який проводив щорічно оплату за користування земельною ділянкою. У 2015 році на її прохання повернути земельну ділянку відповідач відмовив, посилаючись на дію укладеного 03 грудня 2013 року договору оренди земельної ділянки, надав їй примірник договору, витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень про державну реєстрацію договору оренди, проведену 24 грудня 2013 року. Лише із тексту договору вона дізналась, що уклала договір оренди земельної ділянки строком на 49 років. Зазначила, що не укладала спірний договір, а підписала лише пусті бланки.

Крім того, вказувала на відсутність істотних умов у спірному договорі оренди землі, а також, що право власності на земельну ділянку позивач набула лише

24 грудня 2014 року, тому укладати договір оренди не мала права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року позов задоволено частково. Визнано договір оренди земельної ділянки, укладений 03 грудня 2013 року сторонами, зареєстрований 24 грудня 2013 року Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (№ 4220417), недійсним. Зобов`язано відповідачаповернути позивачу земельну ділянку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо непідписання спірного договорузважаючи на те, що сторонами не було заявлено клопотання про призначення експертизи.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір не містить істотних умов, передбачених Земельним кодексом України та статтею 15 Закону України «Про оренду землі».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня

2017 року рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що посилання позивача

ОСОБА_1 про неукладення спірного договору та йогонепідписання, підписання лише пустого бланку договору, спростовується дослідженими письмовими матеріалами справи.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, а також посилань позивача, які умови спірного договору, або їх відсутність, вона вважає такими, що порушують її права, як підставу для визнання договору оренди недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнення її доводів та викладу позиції інших учасників справи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вказує на відсутність у спірному договорі будь-яких істотних умов, передбаченихчастиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», а також наполягає на відсутності свого вільного волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянкивід 03 грудня 2013 року.

Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи

06 червня2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в цій справі.

06 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_3 виданого 05 липня 2012 року на підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 12.03.2010 року № 90-р, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна площею 7.8288 га, яка розташована на території Мар`є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

Згідно умов договору оренди земельної ділянки від 03 грудня 2013 року орендодавець ОСОБА_1 передала у строкове оплатне користування належну їй земельну ділянку загальною площею 7.8288 га орендарю ФОП ОСОБА_4 зі строком дії договору по 03 грудня 2062 р.

Згідно витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку державна реєстрація договору оренди землі від 03 грудня 2013 року проведена 24 грудня 2013 року Реєстраційною службою Софіївського РУЮ.

Відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

За статтею 59 ЦПК України 2004 року суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд правильно застосував положення статей 15, 210, 626, 792 ЦК України, статей 3, 10 ЦПК України 2004 року, статті 124 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», та на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України2004 року), дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факту непідписання спірного договору та (або) підписання лише його пустого бланку.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Встановивши існування між сторонами договірних правовідносин, що підтверджується договором оренди, розписками позивача про отримання орендної плати, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутністьпідстав для визнання недійсним такого договору.

Відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року та статті 15 ЦК Україниу порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право та/або інтерес, відтак обов`язковою підставою для їх захисту та визнання договору недійсним є встановлення, чи дійсно порушені права орендодавця відсутністю в договорі оренди істотних умов, яких саме, їх істотності, в чому саме полягає порушення законних прав позивача.

Апеляційний суд правильно вважав, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення своїх прав внаслідок відсутності в спірному договорі його істотних умов, як підставу для визнання договору оренди недійсним.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, від 21 січня 2015 року

№ 6-215цс14, від 09 грудня 2015 року у справі №6-849цс15, від 21 вересня

2016 року у справі № 6-1512цс16, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв`язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів.

Посилання позивача на набуття права власності на земельну ділянку лише

24 грудня 2014 року внаслідок державної реєстрації такого права є необгрунтованим, за встановлення судами обставини такого набуття на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НК№003259 від 05 липня 2012 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенняапеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук