Справа № 562/1591/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2019 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді Мички І.М., секретаря судового засідання Дацишиній Р.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Здолбунівського районного суду Рівненської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області зі скаргою на дії державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби.

Скарга мотивована тим, що нею подано заяву про примусове виконання рішення суду за виконавчим листом, а державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. Однак, скаржник не погоджується із такими діями державного виконавця, просить суд визнати їх незаконними, зобов`язати Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області винести постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-867, виданого 29.11.2006 року Здолбунівським районним судом.

Державним виконавцем Здолбунівськуого районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. подано суду пояснення на скаргу на дії державного виконавця, в якій проти скарги заперечує, просить у задоволенні скарги відмовити.

Скаржник до суду не з`явився.

Представником скаржника адвокатом Януль-Сидорчук Х.В. подано заяву з клопотанням скаргу розглядати без участі скаржника, та без участі представника. Вказано, що заявлену скаргу підтримує та просить суд її задоволити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про відкладення розгляду справи.

Враховуючи приписи ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України розгляд скарги проводиться без участі сторін.

В ході розгляду скарги, судом встановлено наступне.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2006 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей дочки ОСОБА_4 , 1997 р.н., та сина ОСОБА_5 , 1999 р.н., в розмірі 180 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 30 червня 2006 року і до досягнення дітьми повноліття.

13 листопада 2006 року Здолбунівським районним судом видано виконавчий лист №2-867.

06.07.2017 року найменшою дитиною ОСОБА_6 досягнуто повноліття.

Згідно з виконавчим листом №2-867 станом на 06.07.2017 року заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим становила 39 125, 48 грн.

Згідно постанови державного виконавця Здолбунівськуого районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.03.2019 виконавчий лист №2-867 повернуто стягувачу відповідно до п.3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

13 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області заяву про примусове виконання рішення суду.

17 травня 2019 року ОСОБА_1 надано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, державним виконавцем Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Струк Ренатою Миколаївною розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа №2-867 виданого 29.11.2006 року Здолбунівським районним судом.

Повертаючи виконавчого лист №2-867, виданий Здолбунівським районним судом 13.11.2006 року, без прийняття до виконання, державний виконавець керувалася п.2 частини 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» - зв`язку з пропущенням встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та досягненням 06.07.2017 року найменшою дитиною повноліття.

Не погоджуючись із вказаними діями державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Струк Р.М., ОСОБА_1 звернулася до Здолбунівського районного суду Рівненської області з відповідною скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1.ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів : виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності з ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Враховуючи вимоги статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документу становить три роки.

Боржник ОСОБА_2 не погасив заборгованість по аліментах за виконавчим листом №2-867.

Найменшою дитиною ОСОБА_6 досягнуто повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Строк пред`явлення виконавчого листа №2-867, виданого Здолбунівським районним судом 13.11.2006 року - до 06.07.2020 року.

Скаржник ОСОБА_1 звернулася із заявою про примусове виконання 13 травня 2019 року.

Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання стягувачем не пропущено.

Відповідно до ч.4 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Досягнення дитиною повноліття, відповідно до ч. 4 даної статті, або досягнення нею двадцяти трьох років, у випадку, коли повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку їх батьки зобов`язані надавати за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 199), не припиняє стягнення заборгованості за аліментами, що утворилась, і водночас, не являється підставою для звільнення платника аліментів від обов`язку її погашення.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

1. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 26 «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1)за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Вказані норми передбачають обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження та вжити заходів до стягнення заборгованості по аліментах в примусовому порядку.

Державним виконавцем мають застосовуватися заходи, які повинні переслідувати законну мету щодо забезпечення погашення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами розгляду скарги, враховуючи норми Сімейного кодексу України, суд дійшов переконливого висновку, що скаржником доведено неправомірність дій державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Струк Р.М.

Відповідно до ст.74Закону України"Провиконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що порушені права скаржника ОСОБА_7 підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. винести постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-867, виданого 29.11.2006 року Здолбунівським районним судом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 211, 247, 260, 261, 353, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 дії державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. задоволити.

Визнати дії державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, незаконними;

зобов`язати державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. винести постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-867, виданого 29.11.2006 року Здолбунівським районним судом.

Про виконання ухвали повідомити суд та заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею повного тексту ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання повного тексту ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: