АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/709/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 307000000 Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , за зустрічним позовом ОСОБА_2 ;

відповідачі - ОСОБА_2 , за зустрічним позовом ОСОБА_1 ;

третя особа - Драбівська державна нотаріальна контора;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 березня 2019 року ухваленого у складі судді Чепурного О.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Драбівська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійними, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Драбівська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійними.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_5 .

Після смерті батьків залишилось спадкове майно, батькові належав будинок по АДРЕСА_1 , земельна ділянка пай, майновий пай та вклади в банку, матері - земельна ділянка пай та майновий пай.

На час смерті батька, в будинку були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , і відповідно прийняли спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

На початку лютого 2017 року позивачу стало відомо, що Драбівською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину його брату без врахування його прав на спадщину.

Позивач вважає, що видані свідоцтва на спадщину брату після смерті батька та матері є недійсними у зв`язку з порушенням порядку їх видачі, відповідач не надав нотаріусу підтвердження про прийняття спадщини, документи які надані ним були видані вже після смерті батьків, а тому він не міг їх зберігати на час смерті батьків, заяви про отримання свідоцтв були подані не особисто ОСОБА_2 , а іншою особою. Надана нотаріусу довідка сільської ради про місце проживання померлих не відповідає дійсним обставинам, в ній вказано лише населений пункт проживання без точної адреси.

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 змінив предмет позову та просив суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , видані Драбівською державною нотаріальною конторою 14 листопада 2007 року на ім`я ОСОБА_2 , а саме на земельну ділянку площею 3,73 га., майновий пай члена КСП пайового фонду ім.. Чапаєва та грошові вклади. Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , видані Драбівською державною нотаріальною конторою 21 грудня 2007 року на ім?я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,67 га., майновий пай члена КСП пайового фонду ім.. Чапаєва. Вважає, що при видачі вказаних свідоцтв не були враховані його права як спадкоємця після смерті їхніх з відповідачем батьків.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву та просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 та провести його реальний розподіл між спадкоємцями, а саме між ним та ОСОБА_1

Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування об`єднаний в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. У прийнятті до спільного розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині реального поділу будинковолодіння АДРЕСА_1 - відмовлено.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 06 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що видані Драбівською державною нотаріальною конторою 14 листопада 2007 року на імя ОСОБА_2 : на земельну ділянку площею 3,73 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області; на майновий пай члена колективного с/г підприємства пайового фонду КСП ім.Чапаєва, що знаходиться в АДРЕСА_1 та на грошові вклади з належними відрахуваннями, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в ощадній касі №3096/ 029 в АДРЕСА_1.

Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , що видані Драбівською державною нотаріальною конторою 21 грудня 2007 року на імя ОСОБА_2 : на земельну ділянку площею 2,67 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області; на майновий пай члена колективного с/г підприємства пайового фонду КСП ім.Чапаєва, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сторони у справі є рідними братами і після смерті батька ОСОБА_4 , який помер в ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 обидва прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Однак визнаючи недійсними свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків виданих на ім`я одного з братів ОСОБА_2 суд виходив з того, що при видачі вказаних свідоцтв не було враховано наявність іншого спадкоємця, який також прийняв спадщину, а саме ОСОБА_1 , а отже видача таких свідоцтв порушила права останнього на спадщину після смерті батьків.

Виходячи із порушень, які були допущені при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину, суд прийшов до висновку, що вони підлягають повному скасуванню. З цих же підстав суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні і зустрічного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, просив суд скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що видані Драбівською державною нотаріальною конторою 14 листопада 2007 року на імя ОСОБА_2 : на земельну ділянку площею 3.73 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області; на майновий пай члена колективного с/г підприємства пайового фонду КСП ім.Чапаєва, що знаходиться в АДРЕСА_1 та на грошові вклади з належними відрахуваннями.

Визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , що видані Драбівською державною нотаріальною конторою 21 грудня 2007 року на імя ОСОБА_2 : на земельну ділянку площею 2,67 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області; на майновий пай члена колективного с/г підприємства пайового фонду КСП ім.Чапаєва.

Зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що п.110 Інструкції №18/5, положення якого діяли на час відкриття спадщини, не містила вимоги про особисте подання заяви про прийняття спадщини, спадщину він прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадщиною. Вважає, що свідоцтва про право на спадщину необхідно визнати частково недійсними, оскільки визнавши їх недійсними повністю суд фактично позбавив його прав на спадщину.

Крім того вважає, що відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд не навів підстав для відмови в позові.

ОСОБА_1 рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 березня 2019 року не оскаржував, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу також не скористався.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .

Після смерті батьків залишилось спадкове майно, ОСОБА_4 належав будинок по АДРЕСА_1 , земельна ділянка пай та майновий пай, вклад в банку, ОСОБА_5 - земельна ділянка пай та майновий пай.

На час смерті ОСОБА_4 , в будинку були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , і відповідно прийняли спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року, чинної на момент виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом ст. 549 ЦК Української РСР вбачається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння нею, ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що на день смерті обох батьків проживав та продовжує проживати в домоволодінні АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 після смерті батьків отримав ощадні книжки, батькова до даного часу перебуває у нього , материну він в межах шестимісячного строку передав братові ОСОБА_1 .

Факт прийняття спадщини сторонами у справі на заперечується та визнається.

Даний порядок прийняття спадщини визнавався Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, яка діяла на час відкриття спадщини. Дана інструкція зареєстрована в Міністерстві юстиції України, як нормативний акт, а тому є обов`язковою для застосування і виконання (далі - Інструкція № 18/5). Абз.2 п.113 Інструкції 18/5 передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень викладених в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в передбаченому законом порядку, який діяв на час відкриття спадщини після смерті їх батьків спадщину прийняли, однак при видачі оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину були порушені права ОСОБА_1

Однак приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 також є спадкоємцем першої черги після смерті батьків, ОСОБА_1 факт прийняття спадщини братом не заперечує, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 в частині визнання свідоцтв про право на спадщину необхідно задовольнити частково та визнати свідоцтва частково недійсними, а тому рішення суду в цій частині необхідно змінити.

Цивільний кодекс Української РСР передбачав дві черги спадкоємців. Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що нотаріусом при видачі свідоцтв про право на спадщину були допущені порушення, а саме порушено право іншого спадкоємця ОСОБА_1 .

Однак колегія суддів повністю з таким висновком суду погодитись не може виходячи із наступного.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Статтями 1296 - 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч. 2 ст. 23 його Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Також, слід звернути увагу на п.24 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України з якого вбачається, що при розгляді даних справ судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема про відмову у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , як вбачається із матеріалів справи нотаріусом не виносилась і в матеріалах справи відсутня.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", роз`яснено що у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку зустрічний позов є передчасним, оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення, невизнання або оспорювання цивільного права ОСОБА_2 щодо його вимог за зустрічним позовом, а тому рішення суду необхідно змінити в частині встановлення правових підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до Державного акту НОМЕР_3 виданого 26 березня 2001 року на ім`я ОСОБА_4 площа земельної ділянки, яка передається йому у власність складає 2,73 га (а.с. 37), а тому вказівка в рішенні суду площі вказаної земельної ділянки в розмірі 3, 73 га може бути виправлена в порядку визначеному статтею 269 ЦПК України.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що оскільки рішення суду прийняте при неповному з?ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає до зміни в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та в частині встановлення правових підстав для відмови в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 березня 2019 року в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити.

Визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , видані Драбівською державною нотаріальною конторою 14 листопада 2007 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,73 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області; на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства пайового фонду КСП ім. Чапаєва, що знаходиться в с. Михайлівка Драбівського району Черкаської області; на грошові вклади з належними відрахуваннями, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в ощадній касі № 3096/ 029 в с. Михайлівка Драбівського району Черкаської області.

Визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , що видані Драбівською державною нотаріальною конторою 21 грудня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,67 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області; на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства пайового фонду КСП ім. Чапаєва, що знаходиться в с. Михайлівка Драбівського району Черкаської області.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 березня 2019 року про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 змінити в частині встановлення правових підстав для відмови в задоволенні зустрічного позову в редакції викладеній в мотивувальній частині даної постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 1440 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

В.В. Пономаренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 21 червня 2019 року.