Постанова

Іменем України

5 червня 2019 року

м. Київ

справа № 504/3944/17

провадження № 61-47985 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А.,Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонтанська сільська рада Лиманського району Одеської області,

третя особа - Центр надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року в складі судді Вінської Н. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову б/н від 04 жовтня 2011 року по кримінальній справі №9, винесену старшим слідчим з ОВС Сягровець Т. М. СУ ГУМВС України в Одеській області, про арешт земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 06 жовтня 2011 року за реєстраційним №11692370 про арешт вказаної земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що 20 листопада 2009 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О. М., позивач придбала земельну ділянку у АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

Правочин було зареєстровано до Державного реєстру правочинів та Державному акті серії НОМЕР_2 зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку. Однак, при спробі розпорядитися своїм майном, у відділі надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації Одеської області 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримала інформаційну довідку, з якої вбачається що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис від 06 жовтня 2011 року за №11692370 про накладення арешту на підставі постанови слідчого на земельну ділянку, яка на момент внесення запису належала їй. Вважала постанову слідчого винесеною з порушенням діючого законодавства, оскільки вона не була учасником процесу по кримінальній справі, в рамках якої накладено арешт на земельну ділянку, та просила її скасувати.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 3 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що прийняття рішення про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, накладення арешту на майно, належить до повноважень та компетенції слідчого при закритті кримінальної справи або суду при постановленні вироку, а також скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба. А отже, дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 3 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року, в якій просить скасувати ці судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу №504/3944/17 з Комінтернівського районного суду Одеської області.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації, про зняття арешту з майна призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційних скарг

Касаційна скарга мотивована тим, що питання про звільнення майна з-під арешту, накладеного в порядку досудового кримінального провадження вирішується в порядку цивільного судочинства, а тому, на думку заявниці, суди помилково вважали, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

При цьому суди не звернули увагу, що вона не є підозрюваною, обвинуваченою, їх захисником чи законним представником у кримінальній справі, в рамках якої був накладений арешт на нерухоме спірне майно. Тому, на її думку, вона не наділена правом подавати клопотання про зняття арешту з майна в рамках кримінального провадження, якого на сьогодні не існує.

На думку ОСОБА_1 , нею обрано належний спосіб захисту своїх прав як власника майна і вона правомірно звернулася до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в рамках цивільного судочинства.

Доводи інших учасників справи

Фонтанська сільська рада Лиманського району Одеської області надала відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення та вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки ОСОБА_1 не має перешкод у зверненні із заявою до Малиновського районного суду м. Одеси в порядку кримінального судочинства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи встановили, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20 листопада 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О. М., укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , позивач придбала земельну ділянку площею 0,099 га на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_2 , виданого 18 лютого 2008 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №77, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Продаж цієї земельної ділянки вчинено за сімдесят тисяч гривень.

На державному акті серії НОМЕР_2 приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О. М. зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_1 , що зареєстровано в поземельній книзі 29 січня 2010 року за реєстровим номером №21001.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постановою б/н в рамках кримінальної справи №9 04 жовтня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України Сягровець Т.М. накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1

ОСОБА_1 не є підозрюваною, обвинуваченою чи цивільним позивачем у вказаному кримінальному провадженні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У частинах першій та третій статті 2 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до статті 5 КПК України процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Оскільки кримінальне провадження у цій справі ще не закінчено, до відносин застосовуються положення чинного КПК України від 19 листопада 2012 року.

Згідно із частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження ? судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України).

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Якщо обмеження прав позивача щодо нерухомого майна відбулися в порядку кримінального судочинства, оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.

Тому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного в рамках кримінального провадження, суди неправильно застосовують норми процесуального права.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 640/17552/16-ц та від 23 травня 2018 року в справі № 569/4374/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки розгляд цього питання передбачено в установленому кримінальним процесуальним законом порядку, суди хоча і правильно вважали, що справа у цій частині підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства, неправомірно розглянули спір по суті у порядку цивільного судочинства, відмовивши у задоволенні позовних вимог, чим порушили предметну юрисдикцію спору.

За таких обставин, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 3 квітня 2018 року та постанова Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року, підлягають скасуванню, а провадження у справі -закриттю, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки провадження у справі підлягає закриттю, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 402, 409 - 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 3 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації, про зняття арешту з майна, накладеного 04 жовтня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України Сягровець Т . М. в рамках кримінальної справи №9 - закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров