ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-97/11 Номер провадження 22-ц/814/1763/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16травня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Миронець О.К., в м. Полтава, зі складанням повного тексту ухвали цього ж дня,

у справі за поданням приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Подання мотивовано тим, що на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. перебуває зведене виконавче провадження ВП №57213952 до складу якого входять: ВП №57202791 з примусового виконання виконавчого листа №2-97/11 від 16.01.2012 року виданого Київським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 29610,03 доларів США шляхом звернення стягнення на заставне майно, та ВП №57203164 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судових витрат у розмірі 1820 грн.

Постановами від 13.09.2018 року відкрито виконавчі провадження та копію постанов направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення суду боржником на сьогодні не виконано, будь яких дій спрямований на виконання рішення суду не здійснено. А тому, з метою недопущення уникнення боржником відповідальності за невиконання судового рішення, приватним виконавцем внесено до суду подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до сплати нею заборгованості.

Ухвалою Київського районного суд м. Полтави від 16 травня 2019 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до виконання зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням № ВП №57213952.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання. Посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Вказує що в ухвалі суду не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували те, що боржник ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Крім того, зазначає, вона не була належним чином повідомлена про вказане виконавче провадження.

Вважає, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Факт умисного ухилення від виконання зобов`язань виконавцем не доведно, тому в задоволенні його подання необхідно відмовити, попередньо скасувавши ухвалу районного суду.

Крім того, ОСОБА_1 подала заперечення на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2019 року про відкриття провадження у даній справі. Вказує, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки провадження відкрито за поданням приватного виконавця Гречин Н.В., яке не відповідає вимогам встановленим у Порядку № 256/5/65 та Інструкції №512/5. Окрім того, при відкритті провадження у справі суд керувався ст. 439 ЦПК України, якою регламентовано вирішення питання примусового проникнення до житла чи іншого приміщення.

Приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. подала відзив на апеляційну скаргу, просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2011 року, яке вступило в законну силу, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 386 к-ф від 18 лютого 2008 року в сумі 29 610,03 доларів США шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме: автомобіль марки «Opel Vektra 0ZCF69», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати у розмірі 1820 грн.

У добровільному порядку рішення суду ОСОБА_1 виконано не було, по справі видані виконавчі листи.

З 13 вересня 2018 року на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-97/11 від 16.01.2012 року, виданих Київським районним судом м. Полтави на виконання зазначеного рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованості в сумі 29610,03 доларів США, шляхом звернення стягнення на заставне майно, а саме автомобіль марки «OPEL VEKTRA 0ZCF69» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; та виконавче провадження № 57203164 з примусового виконання рішення суду в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судових витрат у розмірі 1820 грн.

13 вересня 2018 року постановою приватного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, та цього ж дня оголошено у розшук транспортний засіб, а саме автомобіль «OPEL VEKTRA 0ZCF69» 2008 року випуску, що належить боржнику ОСОБА_1

Постановами від 01 жовтня 2018 року та від 22 листопада 2018 року накладено арешт на грошові кошти боржника.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики до державного виконавця не з`являється, хоча про відкриті виконавчі провадження обізнана, тому вважав що є всі підстави для задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1

Проте, колегія суддів не може погодитись із такими висновками виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п.5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Як убачається з матеріалів справи, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення заборгованості.

Також, не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи того що боржник безпідставно не з`являється на виклики державного виконавця та умисно ухиляється від виконання покладених на неї рішенням суду зобов`язань.

В своєму поданні приватний виконавець зазначає, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про виклик до нього та про наявність вказаного зведеного виконавчого провадження. Проте, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, що ОСОБА_1 отримувала виклик до державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження.

Оскарження до суду апеляційної інстанції ухвали районного суду від 02 квітня 2019 року про привід боржника не підтверджує, факту що ОСОБА_1 отримувала виклики до державного виконавця та умисно ухиляється чи перешкоджає виконанню судового рішення. А тому посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 знала про відкриття виконавчого провадження, проте рішення суду не виконувала є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання за судовим рішенням.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскількист. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

З огляду на викладене, судом неповно досліджені обставини у справі. Наявні у справі докази не доводять обставини, що мають значення у справі, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Судом порушено ст. ст. 81, 263 ЦПК України, внаслідок чого, суд дійшов помилкових висновків та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення про заборону права виїзду за межі України боржнику.

Згідно статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За наведених обставин, колегія суддів вважає передчасним застосування до ОСОБА_1 , як до боржника, з метою виконання нею своїх боргових зобов`язань такого заходу впливу, як тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України, а тому, колегія суддів вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Крім того, заперечення подані ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2019 року про відкриття провадження у даній справі знайшли своє підтвердження. Так, при відкритті провадження у справі суд керувався ст. 439 ЦПК України, якою регламентовано вирішення питання примусового проникнення до житла чи іншого приміщення. Крім того, подання приватного виконавця Гречин Н.В., не відповідає вимогам встановленим Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, яка встановлює вимоги до подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника. В свою чергу, нормами ЦПК України не врегульоване питання щодо наслідків звернення з поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у виїзді за межі України боржника та додатків до нього, які не відповідають вимогам ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала від 16 травня 2019 року постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволені подання.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16травня 2019 року -скасувати. Постановити нову.

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.О.Панченко

/підписи/

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду _______________________________О.О.Панченко