Справа № 309/1423/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/1423/17 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Виконавчий комітет Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області як орган опіки та піклування, про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 30 листопада 2018 року, головуючий суддя Савицький С.А., присяжні Меленчук А.В., Вака А.М., -

встановив:

ОСОБА_1 04.05.2018 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення над ним опіки. Мотивував тим, що ОСОБА_2 є його двоюрідним братом, мешкає в АДРЕСА_1 , проживає один у будинку АДРЕСА_2 , його близькі родичі померли. Заявник проживає поблизу і постійно опікується ним, надає матеріальну допомогу, допомагає вести господарство.

Внаслідок хронічного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_2 не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, пропиває гроші, майно, не може самостійно вести господарство, оплачувати комунальні послуги тощо. ОСОБА_2 не працює, не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися, не пам`ятає, що з ним відбувається. У вересні-жовтні 2016 він перебував на лікуванні в Психоневрологічному диспансері в с. Вільшани, а з 14.02.2017 перебуває на лікуванні в Берегівській обласній психіатричній лікарні.

Тому ОСОБА_2 потребує стороннього догляду і нагляду, потребує встановлення над ним опіки. Заявник згідний бути опікуном, має можливість забезпечити підопічного належним доглядом та лікуванням, дбати про його інтереси, забезпечити збереження його майна.

Посилаючись на ці обставини, на положення ЦК України щодо дієздатності фізичної особи та опіки, заявник ОСОБА_1 просив:

визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , недієздатним;

встановити опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , його опікуном.

Рішенням Хустського районного суду від 30.11.2018 у заяві відмовлено. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із відсутності передбачених законом підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки.

Заявник ОСОБА_1 оскаржив рішення суду, вважає його незаконним і необґрунтованим. Доводи скарги зводяться до таких.

Свідок ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 і тому є зацікавленою в справі особою, її свідчення не можуть братися до уваги. Крім того, свідок був допитаний із порушенням установлених ЦПК України правил, а його свідчення суперечливі. Те саме щодо заінтересованості в результаті справи стосується свідка ОСОБА_4 , який є дядьком ОСОБА_2 Обидва свідки дізнавшись про намір заявника стати опікуном ОСОБА_2 чинять у цьому перешкоди.

Виконком Драгівської сільради як орган опіки та піклування теж є зацікавленою особою. Сільрада подала заяву, що не визнає позовних вимог, однак, заявник не подавав позову, а органом опіки та піклування є виконавчий комітет ради, а не сільська рада. У справі немає висновку виконавчого комітету Драгівської сільради як органу опіки та піклування щодо опіки над ОСОБА_2

Висновок судово-психіатричної експертизи, виконаний фахівцями Берегівської обласної психіатричної лікарні не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки є незрозумілим, необґрунтованим, неповним, необ`єктивним і неясним, не враховує наявності у ОСОБА_2 діагнозу легкої розумової відсталості. Експерти не дали відповіді на поставлені перед ними судом питання. Суд безпідставно відмовив у клопотанні про витребування медичної документації та призначення повторної судово-психіатричної експертизи.

У відзиві на апеляцію представник ОСОБА_2 адвокат Мацола А.В. вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, зокрема, що висновок судової експертизи однозначно підтвердив відсутність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним, висновок є належним і допустимим доказом у справі. Поза тим, ОСОБА_1 не надав належних і достатніх доказів того, що в дійсності опікується ОСОБА_2 і що є дійсні підстави для визнання того недієздатним. Натомість інші наявні в справі докази вказують, що ОСОБА_2 опіки не потребує, а по господарству йому допомагає сестра ОСОБА_3 . Після смерті батьків ОСОБА_2 дійсно почав зловживати алкоголем, у цей час ОСОБА_1 забрав у нього всі документи (паспорт, свідоцтво про народження тощо), які досі не повернуті. Отже, заявник діє недобросовісно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Гангура М.І., які апеляцію підтримали, ОСОБА_2 та його представника адвоката Мацолу А.І., які скаргу не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності представника Виконкому Драгівської сільської ради Хустського району, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ст. 30 ч. 1 ЦК України). Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ст. 39 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; заявник та заінтересовані особи у справі окремого провадження на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами і зобов`язані належно довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування заяви лежить на заявникові; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81, 294 ЦПК України). Про задоволення заяви рішення може бути прийняте за умови її обґрунтованості та доведеності (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Поставивши перед судом питання про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та встановлення над ним опіки, ОСОБА_1 виходив із того, що його двоюрідний брат, який мешкає в будинку АДРЕСА_2 , внаслідок хронічного вживання алкогольних напоїв не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, не працює, не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися, не пам`ятає, що з ним відбувається, пропиває гроші, майно, не може самостійно вести господарство, оплачувати комунальні послуги тощо.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідно до приписів ст.ст. 102, 103, ст. 105 ч. 1 п. 2, ст. 298 ч. 1 ЦПК України була проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза, фахівцями Обласної психіатричної лікарні м. Берегово був складений Висновок судово-психіатричної експертизи від 03.05.2018 № 70 (а.с. 53-57). На вирішення експертів були поставлені питання: чи хворіє ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 , психічним захворюванням і який діагноз цього захворювання? чи є підстави визнати ОСОБА_2 недієздатним?

Згідно з висновком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стійким хронічним психічним захворюванням не страждав і не страждає ним зараз, а виявляє ознаки синдрому алкогольної залежності, що не позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними; він може бути визнаний судом дієздатним; за своїм психічним станом ОСОБА_2 може розуміти значення своїх дій та керувати ними. З висновку також вбачається, що судові експерти дали оцінку діагнозу «легка розумова відсталість», який ставився ОСОБА_2 у 2016 році, і зазначили, що цей діагноз свого підтвердження на даний час не знаходить, оскільки ОСОБА_2 ознак інтелектуально-мнестичного недорозвитку не виявляє, навчався у школі, закінчив 9 класів, рівень шкільних знань відповідає отриманій освіті, інтелект відповідає життєвому досвіду, рівень трудової та соціальної адаптації достатній.

Апеляційним судом був заслуханий ОСОБА_2 , який пояснив, зокрема, що проживає один, дійсно вживає алкогольні напої, лікувався від алкогольної залежності, постійної роботи не має, але має підробітки в селі (допомагає людям по господарству, косить траву, працює на будівельних роботах тощо), якими самостійно заробляє кошти на проживання. По господарству йому допомагає та готує їжу двоюрідна сестра ОСОБА_3 Значення визнання його недієздатним розуміє, незадоволений тим, що двоюрідний брат ОСОБА_1 «подав його на суд». Під час судового засідання ОСОБА_2 виконував розпорядження головуючого, дотримувався встановлених у суді правил, розумів поставлені йому питання, давав відповіді на них.

Заявник ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що практично через день спілкується із ОСОБА_2 , розмовляє з ним, допомагає матеріально, надає харчі тощо. Крім того, просить ОСОБА_2 допомагати йому по господарству, виконати якісь роботи (скосити траву, зібрати сіно і т.ін.). ОСОБА_2 його чує, розуміє, що він від нього хоче, виконує відповідну роботу.

Доводи апеляції про незрозумілість, необґрунтованість, неповність, необ`єктивність і неясність висновку експертизи, неврахування попереднього діагнозу ОСОБА_2 , відсутність відповідей на поставлені перед експертами судом питання тощо - необґрунтовані. Суд першої інстанції не мав належних підстав ані для незгоди з висновком судової експертизи, ані для призначення повторної судово-психіатричної експертизи та правильно відмовив ухвалою від 30.11.2018 (а.с. 93-94) у відповідному клопотанні. Апеляційний суд погоджується з цією позицією суду першої інстанції і в свою чергу ухвалою від 19.06.2019 визнав відсутність підстав для призначення в справі додаткової або повторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2

Тож наведені в заяві підстави для визнання ОСОБА_2 недієздатним, які полягали, зокрема, в тому, що він не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, не може самостійно вести господарство, не працює, не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися, не пам`ятає, що з ним відбувається, не можна визнати обґрунтованими і доведеними.

Висновок судово-психіатричної експертизи у справі за заявою про визнання фізичної особи недієздатною є визначальним доказом, на підставі якого саме встановлюється психічний стан фізичної особи. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України (ст. 110 ЦПК України), однак, для відхилення судом такого висновку повинні існувати вагомі підстави, яких у справі немає, а сумніви заявника в правильності наявного висновку ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України) та суперечать дійсному змісту висновку експертів і обставинам справи.

Визнання фізичної особи недієздатною є радикальною зміною її правового статусу та тягне істотні для неї обмеження у цивільних та інших відносинах, тому може бути застосоване за умови належної доведеності підстав для такого визнання. Висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним та про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 вірний, відповідає вимогам закону та ґрунтується на доказах і матеріалах справи, яким дано правильну оцінку. Питання щодо опіки над ОСОБА_2 є похідними від питання щодо його дієздатності тому відмова в заяві в цій частині теж правильна, а для врахування відповідних доводів апеляції, які з огляду на встановлене в справі не впливають на суть справи, підстав немає.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію, доводи якої правильності по суті та законності рішення суду першої інстанції не спростовують, слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хустського районного суду від 30 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 20 червня 2019 року.

Судді