Справа № 137/1600/13-ц
Провадження № 22-ц/801/1223/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сільченко О. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуСправа № 137/1600/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участі секретаря судового засідання - Богацької О. М.

учасники справи:

заявник - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції ГУТЮ у Вінницькій області Фігура В.М.

боржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Ерсте банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Фігури В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2013 року, постановлену у складі судді Сільченка О.В.,

встановив:

У серпні 2013 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Фігура В.М. звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на виконанні у відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 34233715 по примусовому виконанню виконавчого листа № 214/1778/12, виданого 22 серпня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» майнової шкоди в сумі 444 687,85 гривень.

Оскільки боржник ухиляється від виконання судового рішення, то заявник просив тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2013 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що судове рішення боржником не виконане, останнім не подано декларацію про доходи та майно, будь-яких дій спрямованих на виконання зобов`язання не здійснено, що свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем не доведено умисне невиконання та ухилення боржником від покладених на нього обов`язків рішенням суду.

05 червня 2019 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Літинський районний відділ державної виконавчої служби Головне управління юстиції у Вінницькій область указав, що виконавче провадження № 34233715 з виконання виконавчого листа №214/1778/12 виданого 22.08.2012 Літинським районним судом Вінницької області про стягнення боргу з ОСОБА_1 закрито 25.03.2014, матеріали провадження знищено за строком зберігання, а інших виконавчих документів щодо ОСОБА_1 на примусове виконання до Літинського ВДВС не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до пункту 9 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що боржник у добровільному порядку не погашає заборгованість та ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим листом.

Однак повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення ухвали) передбачалося, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналогічний порядок вирішення подання державного про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України врегульовано положеннями статті 441 ЦПК України.

За змістом п.18 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) передбачено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Установлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 214/1778/12 щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» майнової шкоди в сумі 444 687,85 грн.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановленню дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

При розгляді подання, суд першої інстанції належним чином не з`ясував всі обставини справи, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання, а лише обмежився висновком про те, що судове рішення боржником не виконане, останнім не подано декларацію про доходи та майно, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець Фігура В.М. зазначив, що боржником ОСОБА_2 в наданий виконавцем строк добровільно зобов`язання не виконано.

При цьому судом не з`ясовано, чи має боржник змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Державним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного виконавця має бути долучено копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо), а також опис документів виконавчого провадження.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення боржника про відкриття відносно нього виконавчого провадження, в якому був наданий строк для добровільного виконання ним виконавчого документу.

Отже, висновок суду першої інстанції про ухилення боржника від виконання судового рішення є передчасним та не підтверджений належними доказами.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, при вирішенні подання, суд першої інстанції, встановлюючи тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, належним чином не встановив чи є ці обмеження необхідними в демократичному суспільстві з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Хлюстов проти Росії».

Також слід врахувати, що виконавче провадження № 34233715 з виконання виконавчого листа №214/1778/12 виданого 22.08.2012 Літинським районним судом Вінницької області про стягнення боргу з ОСОБА_1 закрито 25.03.2014, матеріали провадження знищено за строком зберігання, а інші виконавчі документи щодо ОСОБА_1 на примусове виконання до Літинського ВДВС не надходили.

Ураховуючи ці обставини, застосування до ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника жодним чином не сприятиме захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права при розгляді цієї справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, то ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2013 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Літинського районного управління юстиції Фігури В.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.В. Оніщук

Згідно із оригіналом:

Головуючий: С.К. Медвецький