БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/348/19, cправа № 361/1676/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» червня 2019 року м. Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретарів судових засідань - Хорошун К.О., Телепи Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2010 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду із даним позовом, в якому просило стягнути солідарно із ОСОБА_1 й ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі - 123 630 грн. 28 коп. та судові витрати у розмірі - 1 356 грн. 30 коп.

В обґрунтування вимог зазначається про те, що 11 травня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 37-20/07 ШД, за яким банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти у розмірі - 12 000 грн. 00 коп. з терміном погашення кредитних ресурсів до 10 травня 2010 року з оплатою по процентній ставці в розмірі 0,0001 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 11 травня

2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов`язань.

Згідно із пунктом 3.3 кредитного договору відповідач зобов`язувався щомісяця в термін з 1 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі - 333 грн. 00 коп. відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, здійснив видачу кредитних ресурсів шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 . При цьому останній в свою чергу боргове зобов`язання не виконує, станом на 10 серпня 2010 року має заборгованість у розмірі - 123 630 грн. 28 коп. З підстав солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду.

Дана справа слухається судом повторно.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2010 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі - 123 630 грн. 28 коп., витрати по опублікуванню об`яви в газеті в розмірі 840 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі - 1 236 грн.

30 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі

- 120 грн. 00 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року скасовано заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2010 року, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

При повторному розгляді даної справи по суті ухвалою суду від 07 листопада 2018 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-капітал») за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку.

У судове засідання позивач ТОВ «ФК «Кредит-капітал» представника не направив,

23 березня 2019 року, 16 квітня 2019 року, 14 травня 2019 року до суду надійшли заяви від представника позивача Хоменка О.В. про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Кредит-капітал».

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку. Причини неявки суду неповідомлені.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. 18 грудня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 .В . подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається,що 11 травня 2007 року між Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 37-20/07-ШД, за умовами якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі - 12 000 грн. 00 коп. з терміном погашення кредитних ресурсів до 10 травня 2010 року з оплатою по процентній ставці в розмірі 0,0001 відсотки річних.

11 травня 2007 року між Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором за

№ 37-20/07-ШД від 11 травня 2007 року.

Згідно із пунктом 2.1 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи 30 вересня 2009 року змінено найменування юридичної особи на публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит».

За умовами пункту 3.2. кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 10 травня 2010 року, погашення наданих кредитних ресурсів проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.

Пунктом 3.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісяця в термін з 1 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі - 333 грн. 00 коп. відповідно до Графіка зниження розміру заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів позивач виконав належним чином, перерахував кредитні ресурси на картковий рахунок позичальника, що підтверджується меморіальним ордером № 11341910 від 11 травня 2007 року ОСОБА_1 особисто отримав карту з ПІН-кодом, про що свідчить відповідна розписка.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, загальна сума боргу станом на 10 серпня 2010 року складає

- 123 630 грн. 28 коп., з яких 9 605 грн. 00 коп. - заборгованість по основній сумі кредиту,

8 055 грн. 03 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами, 6 720 грн. 00 коп. - заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитними коштами, 99 250 грн. 25 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

20 вересня 2007 року, 19 листопада 2007 року, 13 лютого 2008 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надсилав на адресу боржника ОСОБА_1 повідомлення щодо необхідності погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, станом на 20 вересня 2007 року ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував.

З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги

№ 000486-с, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників зазначених у Додатку № 1 цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами.

Згідно із реєстром, що є Додатком № 1 до договору про відступлення прав вимоги

№ 000486-с від 13 лютого 2018 року ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 37-20/07-ШД від 11 травня 2007 року, загальний залишок заборгованості у валюті кредиту - 69 653 грн. 05 коп.

Відповідно до статей 512, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміні кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» визначеному законом порядку набув право вимоги до боржника за кредитним договором від 11 травня 2007 року.

Заперечуючи проти позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості

ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, в якій зазначив про припинення поруки у зв`язку із непред`явленням вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.1 договору поруки № 37-20/07-ШД-П від 11 травня 2007 року порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив позовні вимоги до поручителя.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Як зазначено в Доповіді щодо верховенства права Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), правова визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики.

ЄСПЛ зазначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

29 травня 2008 року, 22 січня 2009 року та 19 березня 2009 року на адресу боржника ОСОБА_2 направлено повідомлення щодо усунення порушень, у яких зобов`язано погасити заборгованість не пізніше 5-ти днів з дня отримання повідомлення про усунення порушення.

До суду із позовними вимогами про солідарне стягнення боргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся у серпні 2010 року. Таким чином, на думку суду, порука ОСОБА_2 припинилася, підстави для його відповідальності як солідарного боржника відсутні.

Вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал», суд керується наступними доводами.

Первісно ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред`явив вимогу про солідарне стягнення із відповідачів на свою користь боргу у розмірі - 123 630 грн. 28 коп.

Відповідно до реєстру, що є додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 69 653 грн. 05 коп., з яких залишок по тілу кредиту у валюті кредиту - 9 605 грн. 00 коп.; залишок по відсотках у валюті кредиту - 34 428 грн. 05 коп.; залишок по комісіям у валюті кредиту - 25 620 грн.

00 коп.

З метою встановлення фактичної заборгованості за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 37-20/07-ШД, суд за клопотанням сторони позивача витребовував у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» довідку про розмір заборгованості.

З наданих до суду дисків із виписками по рахункам ОСОБА_1 не можливо встановити розмір фактичної заборгованості та її складових, вказані виписки, суд вважає неналежними доказами. З цих підстав суд бере за основу розмір заборгованості, вказаний у реєстрі, що є додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги, яка фактично перейшла до

ТОВ «ФК «Кредит-капітал» як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Будь-яких інших доказів щодо розміру заборгованості стороною позивача надано до суду не було.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову.

Враховуючи ту обставину, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» сплатив судові витрати, що існували станом на момент звернення до суду, зокрема державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді у розмірі - 1 356 грн. 30 коп., останні підлягають поверненню ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягненню із відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 696 грн. 53 коп. (за ставками, визначеними Декретом Кабінету міністрів України «Про державне мито» у редакції чинній станом на серпень 2010 року).

Керуючись статтями 141, 263-265, 279 ЦПК України Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити - частково.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за кредитним договором № 37-20/07-ШД від 11 травня 2007 року у розмірі - 69 653 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн. 05 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі - 696 (шістсот дев`яносто шість) грн. 53 коп.

У іншій частині позову - відмовити.

Повернути публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» (код ЄДПРОУ 09807856) із державного бюджету судові витрати у розмірі - 1 356 (одна тисяча триста п`ятдесят шість) грн. 30 коп.

Учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (місцезнаходження: місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 35234236);

відповідач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин