Єдиний унікальний номер 236/421/19 Номер провадження 22-ц/804/1561/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів: Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні та інших компенсацій внаслідок порушення термінів виплати при звільненні (справа № 236/421/19, суддя Саржевська І.В., повний текст рішення складено 11 квітня 2019 року в м. Лиман Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в Акціонерне товариство «Українська залізниця») (далі - АТ «Укрзалізниця») з зазначеним позовом та просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь частину заробітної плати за березень 2017 року та за час вимушеного простою з 20 березня по 17 липня 2017 року з розрахунку двох третин тарифної ставки в загальному розмірі 10 959,45 гривень, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 5 797,17 гривень, компенсацію за невикористані 37днів щорічної відпустки в розмірі 6 799,49 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на місяць ухвалення рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй належні до виплати суми з оплати праці (а.с.2-5).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні та інших компенсацій внаслідок порушення термінів виплати при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за час вимушеного простою у сумі 8 528,93 грн., з яких за квітень - 2 412,79 грн., травень - 2 412,79 грн., червень - 2 412,79 грн., липень - 1 290,56 грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 5 797,17 грн.; компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 4 025,28 грн., а всього - 18 351,38 гривень та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2 799,17 гривень.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), судовий збір у розмірі 599,35 грн. до державного бюджету.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні її позовних вимог в цій частині. В іншій частині просить залишити рішення без змін.

Зокрема, апелянт зазначив, що він не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Науково-правовим висновком Торгово - промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» входив до Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

Також відповідач зазначив, що суд першої інстанції не врахував наведені обґрунтовані розрахунки вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із скороченням штату працівників та стягнув завищену на 1 931,59 грн. суму.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Оскільки дана справа є трудовою, ціна вказаного позову складає 23 556 грн. 11 коп., то апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 01 січня 2014 року працювала на посаді техніка 2 категорії виробничо-технічного відділу, з 01 липня 2016 у Виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с. 10-12). 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в її трудовій книжці (а.с.13).

Наказом начальника Виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» Луганської дирекції залізничних перевезень від 17 березня 2017 № 73/ОД та наказом начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16 березня 2017 № 58-ДН, було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 52-54).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 28 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного місячного заробітку.

Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 13).

Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем.

На підтвердження невиплаченої заробітної плати позивач надала суду першої інстанції відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період: 1 квартал 2017 року - 14 336,04 грн., 2-3 квартал 2017 року - відомості відсутні. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (формаОК-5) від 22 листопада 2018, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за березень 2017 року складає 4 895,57 грн., за квітень-липень 2017 року відомості відсутні (а.с. 20-25).

Також, на підтвердження невиплаченої заробітної плати позивач надала суду розрахункові листи (табулеграми) за період березень-липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: за березень 2017 року - 2 036,97 грн., аванс - 1 538,02 грн., квітень 2017 року - 1 936,38 грн., травень 2017 року - 1 954,37 грн., червень 2017 року - 1 954,37 грн., липень 2017 року - 11 306,62 грн. (в тому числі компенсація за 37 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги)(а.с.14-19).

З розрахунку заробітної плати за березень 2017 року вбачається, що сума до оподаткування складає 4 806,02 грн. (а.с. 15). В розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року входить оплата простоїв (код 340) (а.с. 15 - 19).

За березень 2017 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 1 538,02 грн., що підтверджується копією додатку № 6 до відомості на виплату грошей № 553 (а.с.86-87), яка в розрахунковому листі (табулеграмі) наданого позивачем, зазначена як аванс (а.с.15).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані бухгалтером, начальником Родаківської дистанції колії, заступником начальника дистанції з кадрових питань підприємства: за березень 2017 року позивачем відпрацьовано 15 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень 2017 року - «0» (а.с.42-51).

Також позивачем надано копії журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої (цех № 24), згідно з яким позивач перебувала в простої у березні 2017 року - 11 днів (66 год.), у квітні 24 (157 год.), травні 24 (159 год.), червні 24 (158 год.) та липні 2017 року - 14 (92год.) (а.с.27-41).

З наданих позивачем розрахункових листів вбачається, що відповідачем нараховано позивачу оплату за час простою: за березень 2017 року - 920,49 грн., квітень - 2 412,79 грн., травень - 2 412,79 грн., червень - 2 412,79 грн., липень 2017 року -1 290,56 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року за №735 затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого, товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка ОСОБА_1 за вказаний період не містить даних щодо припинення з нею трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі, що сторони не оспорюють.

Стягуючи заборгованість з оплати праці за час вимушеного простою за період з квітня по липень 2017 року, компенсації за невикористані дні відпуски з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 в загальній сумі 18 351,38 грн. (з якої утримані податки та збори), суд виходив з того, що зазначена заборгованість підтверджена документально, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну виплати станом на місяць ухвалення рішення судом, суд дійшов наступних висновків.

Встановлена заборгованість по заробітній платі за час простою в сумі 8 528,93 грн., з яких за квітень 2017 року - 2 412,79 грн., травень - 2 412,79 грн., червень - 2 412,79 грн., липень 2017 року - 1 290,56 грн.; одноразова грошова допомога при звільненні складає 5 797,17 грн.; компенсація за невикористані 28 днів відпустки (зазначених в наказі № 1748-ос від 17 липня 2017 року про припинення трудового договору) складає 4 025,28 грн., яка обчислена без утримання податків та інших обов`язкових платежів, а тому для нарахування компенсації на ці доходи необхідно з них вирахувати податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до п. 167.1 Податкового кодексу України складає 18% доходу, та військовий збір, який відповідно до п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу, складає 1,5 %, про що підтверджено документально та відповідач зазначив у відзиві на позов (а.с. 62-65).

Компенсація з цих грошових доходів станом на дату винесення рішення складає:

- місяць, рік; сума нарахованого доходу (грн.); ПДФО(грн.); військовий збір (грн.); сума не виплаченого доходу (після утримання податків) (грн.); коефіцієнт приросту споживчих цін; сума компенсації (грн.):

- квітень 2017року - 2 412,79 грн.; 434,30; 36,19; 1942,30; 1,21; за період з травня 2017 по березень 2019 - 424,39;

- травень 201 року - 2 412,79 грн.; 434,30; 36,19; 1942,30; 1,20; за період з червень 2017 по березень 2019 - 393,90;

- червень 2017 року - 2 412,79 грн.; 434,30; 36,19; 1942,30; 1,18; за період з липня 2017 по березень 2019 - 357,19;

- липень 2017 року - 11 113,01 (1290,56+5797,17+4025,28); 2 000,34; 155,70; 8 945,97; 1,18 за період з серпня 2017 по березень 2019 - 1623,69.

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за квітень-липень 2017 року складає 2 799,17 грн. (424,39+393,90+357,19+1623,69).

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів судом задоволено в сумі 2 799,17 грн.

При вирішенні справи, суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», та інші нормативно - правові акти, що регулюють спірні правовідносини.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1 з оплати праці.

Рішення суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку сторони не оскаржують, а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), про що й зазначено у наказах відповідача про встановлення простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - з 20 березня 2017 року (а.с. 52-53, 54-55).

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заробітної плати за квітень - липень 2017 року, індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма 0К-5), наказу (розпорядження) № НОМЕР_2 від 17 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 наявної суми заборгованості з виплати на користь позивача оплати простою, компенсації за 28 днів невикористаної щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні, всього на суму 18 351,38 грн., та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 2 799,17 грн., з яких АТ «Укрзалізниця» зобов`язано утримати податки та інші обов`язкові платежі.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростовано.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є хибним з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Крім того суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 КЗпП України у цій справі.

Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці (в тому числі, оплати за час простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги).

Що стосується доводу апеляційної скарги стосовно неправильності розрахунку суми вихідної допомоги, то апеляційний суд зазначає наступне.

Вказаний довід відповідач виклав у своєму відзиву на позовну заяву, доклавши до відгуку довідку від 04 березня 2019 року, а суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв цю довідку в якості належного доказу твердження відповідача.

Оскільки на вказане твердження відповідача судом першої інстанції надано вмотивовану та обґрунтовану відповідь, а нових доказів, які б підтверджували вказаний довід (твердження) відповідача до апеляційної скарги не додано, то апеляційний суд відхиляє його.

Також, апеляційний суд зазначає, довідка відповідача від 04 березня 2019 року містить помилку. Так, за березень 2017 року в графі «сума» зазначено розмір середньомісячної зарплати 1 635,76 грн., за квітень 2017 року - 0,00 грн., а всього - 1 635,76 грн., однак в рядках «Середня зарплата», «вихідна допомога» та «Всього нараховано» зазначено загальну суму - 3 175,30 грн., що суперечить даним, наведеним в іншій частині довідки.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 11 червня 2019 року.

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.