Дата документу 10.06.2019 Справа № 333/6692/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6692/18 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М.
провадження № 22-ц/807/1939/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 11.05.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 35000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Пунктом 2.1.1.12.2 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговим зобов`язанням.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

Зазначало також, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 25.10.2018 року має заборгованість в загальній сумі 74508,86 грн., з яких: 48282,40 грн. - заборгованість за кредитом; 22202,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 3524,23 грн. (процентна складова).

Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, Банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову, оскільки банком була пред`явлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 травня 2012 року, а документи, які додані до позовної заяви та на які банк посилався як на підставу своїх вимог не містять відомостей щодо строку дії картки, його продовження, перевипуск останньої, розрахунку заборгованості (виписку по рахунку) з моменту укладення договору. Зазначено також, що на підтвердження вимог про стягнення заборгованості за договором № б/н від 11.05.2012 року банком надано розрахунок заборгованості за період з 19.03.2017 року по 25.10.2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, недостатньо повне дослідження письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначено, що представник Позивача не брав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, його явка не була визнана обов`язковою, суд першої інстанції в порушення ст. 12 ЦПК України не роз`яснив позивачу його право щодо надання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог, а тому Позивачем не було надано додаткові докази. В якості додатків до апеляційної скарги Банком надано фото відповідача з карткою, виписку про рух коштів та довідки про видані картки та розмір кредитного ліміту. Просили скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22 квітня 2019 року (а.с.126-127), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

17 травня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 . надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що датою укладання кредитного договору, за яким вимагається стягнення заборгованості є 11.05.2012 р., при цьому, в анкеті-заяві, було зазначено про вид платіжної картки - «Універсальна». Однак, до позовної заяви додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за якою датою старту карткового рахунку є 16.03.2017 р. та видом картки зазначено - Platinum. При цьому, розрахунок заборгованості, що фактично відповідає відображенню всіх операцій що здійснювались по картковому рахунку, починається взагалі - 19.03.2017 р. Таким чином, Позивачем не надані до позовної заяви розрахунок та докази щодо наявності заборгованості саме за кредитним договором від 11.05.2012 р. за платіжною карткою кредитка «Універсальна», ані щодо встановлення кредитного ліміту за даною карткою та її використання взагалі. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2019 року - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 11.05.2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету - заяву про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9). Своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та Банком договір.

За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Разом з тим, на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 Банком надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.05.2012, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 25.10.2018 року (а.с. 6-7).

Проте, розрахунок, доданий позивачем на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 . починає обчислення з 19.03.2017 року, в той час, коли п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку встановлено, що датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві. В довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 датою старту карткового рахунку встановлено 06.03.2017 року (а.с. 8).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначений розрахунок та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 не можуть бути прийняті як належні докази заборгованості саме за договором б/н від 11.05.2012 року.

Додана до апеляційної скарги виписка про рух коштів за період з 11.05.2012 року по 25.10.2018 року суперечить довідці про надання кредитних карток Чернявській Г.К. на підставі договору № б/н.

Так, у вищезазначеній виписці про рух коштів вказана основна картка № НОМЕР_3 (а.с. 110), проте згідно довідки про надання кредитних карток, вбачається, що на підставі кредитного договору № б/н, ОСОБА_1 було надано кредитні картки № НОМЕР_1 з датою відкриття 17.03.2017 року та № НОМЕР_2 з датою відкриття 17.03.2017 року (а.с. 114). Отже, не вбачається можливим встановити за яким кредитним договором ОСОБА_1 була надана основна картка, за якою зроблено виписку про рух коштів.

Окрім цього, згідно вищевказаній довідці, термін дії картки № НОМЕР_2 становить до 11/17, в той час, коли згідно виписці про рух коштів за цією карткою виконувались банківські операції до 03.08.2018 року (а.с. 11, зворот-112).

Таким чином, не вбачається можливим встановити на підставі якого договору та які кредитні картки отримувала ОСОБА_1 .

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, колегія вважає необхідним зазначити, що статтею 367 ЦПК України встановлені межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Так,у частині 3 цієї статті зазначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, в апеляційній скарзі позивачем не наведено допустимих підстав неможливості подання до суду першої інстанції доказів, які були приєднані до апеляційної скарги.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» щодо порушення судом першої інстанції статті норм 12 ЦПК України, оскільки позивачу не було роз`яснено право на подання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог, а тому Позивачем не було надано до суду першої інстанції додаткової докази, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Окрім цього, п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено обов`язок учасника справи подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Аналогічні положення містяться у ч. 5 статті 177 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України року суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Тобто, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція про захист прав та основоположних свобод, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38). Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України (справа «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р.)

Цей принцип запроваджено і статтею 12 ЦПК, де прямо зазначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на вищенаведене, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Додані ПАТ КБ «ПриватБанк» докази є суперечливими, не ґрунтуються на умовах договору та матеріалах справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: