ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1351/18Головуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/817/581/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

без участі сторін, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №597/1351/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 3 квітня 2019 року, ухваленого суддею Дудяк С.В., повний текст рішення виготовлений 5 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації у ПАТ "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Головне управління Держпродспоживслужби у Тернопільській області про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ПАТ "Дельта банк" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації у ПАТ "Дельта банк" ОСОБА_2 , треті особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Головне управління Держпродспоживслужби у Тернопільській області про стягнення коштів за договором банківського вкладу: № 002-19501-290115 від 29.01.2015 року у сумі 3000000 гривень та відсотків в розмірі 221927,34 гривні; №004-19551-200215 від 20.02.2015 року у сумі 500000 гривень; №004-19553-200215 від 20.02.2015 року у сумі 500000 гривень; №001-19515-290115 від 26.01.2015 року у сумі 11000000 гривень; №010-19501-260115 від 26.01.2015 року у сумі 5000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 116431,96 гривні.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виплати грошових коштів, які були оформлені в рамках строкових банківських вкладів. Станом на 07.09.2015 року відповідач має заборгованість перед нею по виплаті банківських вкладів на суму 15116431,96 гривень та на суму 221927,34 гривень відсотків за користування.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 3 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Дельта банк" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації у ПАТ "Дельта банк" ОСОБА_2 , треті особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Головне управління Держпродспоживслужби у Тернопільській області про стягнення коштів за договором банківського вкладу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Заліщицького районного суду від 3 квітня 2019 року по справі №597/1351/18 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції мотивував свою позицію тим, що не вбачає порушення відповідачем гарантованого положеннями статті 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права позивачки на мирне володіння майном, оскільки відповідачем не було порушено майнових прав ОСОБА_1 , а лише вказано на визначену законом процедуру отримання залишкової суми, яку вона могла б отримати, як кредитор виключно в порядку черговості.

Дана позиція суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки базується на неправильному застосуванні норм матеріального права в процесі надання правової оцінки фактичним обставинам даної справи.

Системний аналіз норм законодавства України свідчить про те, що не здійснення задоволення вимог вкладників, крім випадків зазначених у п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону, стосується заборони проведення виплат Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою Фонду на вимогу вкладника, тобто у випадку, коли така подається остатнім безпосередньо до уповноваженої особи Фонду, який набуває повноваження органів управління банку. Порядок виконання судових рішень про примусове стягнення коштів з банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, визначено відповідними нормами Закону України "Про виконавче провадження", якими встановлено зупинення виконавчого провадження при запровадженні тимчасової адміністрації, а при прийнятті рішення про відкликання банківських ліцензій та ліквідацію банку, - його закінчення із надсиланням виконавчого документа до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Саме таким чином і у такий спосіб реалізується положення Закону про нездійснення примусового стягнення коштів, а не шляхом відмови у позові вкладника до банку і у разі встановлення порушення, невизнання чи оспорення його прав та позбавлення права на судовий захист. Таким чином, неповернуті суми коштів за договором банківського вкладу підлягають стягненню у судовому порядку, а належним відповідачем у справі є сам банк, з яким у вкладника існують матеріально-правові відносини з приводу виконання укладеного між цими особами договору та його виконання.

АТ "Дельта Банк" подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначило, що банківською установою додержаний порядок виплати коштів передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шляхом виплати позивачу та отримання нею коштів через відділення AT «Укрексімбанк» 22.10.2015 року в рамках встановленого державою ліміту, а залишок вкладу, що перевищує суму, гарантовану державою, включено відповідачем до четвертої та сьомої черг.

З урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач, як вкладник (кредитор), може вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків виключно в межах процедури ліквідації банкрута та тільки в разі їх незадоволення ліквідатором, тобто не включення до реєстру акцентованих вимог, позивач набуває право на звернення до суду за захистом порушених (невизнаних або оспорюваних) прав.

Також, відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; (Частину першу статті 49 доповнено новим пунктом 3-1 Законом N 78-V1II ( 78-19 ) від 28.12.2014)

Враховуючи приписи норм спеціального законодавства, а також те, що позивач отримав гарантовану державою суму коштів та його вимоги, як кредитора банку акцептовані та віднесені до 4-ї та 7-ї черг, що свідчить про відсутність спору та недоведеність з боку позивача невизнання або оспорювання його прав відповідачем.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення ТД ПАТ "Укрпошта", клопотань про відкладення розгляду справи не надала, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Від представника АТ "Дельта Банк" - Антонюка І.В. поступило клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника банку. Проти позовних вимог заперечив, оскільки вважає викладені у ній вимоги безпідставними, не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа головне управління Держспоживслужба у Тернопільській області належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ТД ПАТ "Укрпошта".

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у банківській установі розпочато процедуру ліквідації банку, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 передала ПАТ "Дельта банк" відповідно до договорів банківських вкладів грошові суми в розмірах :

№004-19551-200215 від 20.02.2015 року" - 500000 гривень строком по 25.02.2016 року із процентною ставкою 13 % річних (а.с.9);

№002-19501-290115 від 29.01.2015 року - 3000000 гривень строком по 28.02.2015 року із процентною ставкою 13 % річних. (а.с.10);

№001-19553-200215 від 20.02.2015 року - 500000 гривень строком по 25.02.2016 року, із процентною ставкою 13 % річних(а.с.12-13);

№001-19515-290115 від 29.01.2015 року - 11000000 гривень строком по 28.07.2015 року із процентною ставкою 13 % річних (а.с.14-15).

Згідно довідки №134, виданої 07.09.2015 року АТ "Дельта банк", встановлено, що станом на 07.09.2015 року, ОСОБА_1 має відкриті рахунки: НОМЕР_1 - 3221927,34 гривні; НОМЕР_2-155074 долари США; НОМЕР_3 - 5000 доларів США; НОМЕР_4 - 11000000 гривень; НОМЕР_5 - 500000 гривень; НОМЕР_6 - 500000 гривень (а.с.16).

Довідкою №05-3252768 від 09.03.2016 року, виданої ПАТ "Дельта банк", підтверджується, що ОСОБА_1 включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів і задоволення її кредиторських вимог здійснюватиметься в четверту та сьому черги, відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (а.с.17).

22.10.2015 року ОСОБА_1 отримала максимальну гарантовану суму компенсації по вкладам в розмірі 200000 грн. (а.с.52).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 3 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі ФГВФО) на тимчасову адміністрацію з призначенням Кадирова В.В. уповноваженою особою (а.с 81-85).

Постановою Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 664 року постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до вимог статей 626, 631, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України)).

Відповідно до частин першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями статті 2 Закону України № 2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим, частина перша статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України № 4452-VI від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Частиною 1 статі 26 вищевказаного Закону України встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення,незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Підпунктами 1 та 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Положенням частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з ч. 5 ст. 45 вказаного Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відповідні повноваження, в тому числі, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 49 Закону визначено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює відповідні заходи, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту та сьому черги (ст.52 вищевказаного Закону).

На момент звернення до суду із позовом (листопад 2018 року) та ухвалення судового рішення (3 квітня 2019 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» (3 березня 2015 року ФГВФО запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку), що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання апелянта на те, що відповідачами порушено гарантоване положеннями статті 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не заслуговують на увагу, так як запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта банк" зумовило для позивачки настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також не порушено майнових прав позивачки, а лише вказано на визначену Законом процедуру відновлення порушених прав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду щодо вірного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 3 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів