Номер провадження: 22-ц/813/3444/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль Тоуоtа Саmrу, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

В обгрунтування позову, позивач зазначає, що 20 квітня 2013 року між ним та батьком відповідача, ОСОБА_4 , було укладено в усній формі договір купівлі-продажу автомобіля Тоуоtа Саmrу, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Автомобіль був зареєстрований за відповідачем, ОСОБА_3 , від імені якого діяв його батько, ОСОБА_4 , який передав йому автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт.

Ціна автомобіля була узгоджена в сумі еквівалентній 25 000 доларів США.

У грудні 2013 року позивач повністю розрахувався за автомобіль.

Проте, в січні 2014 року ОСОБА_4 помер, не встигши оформити право власності автомобіля за позивачем.

На цей час, відповідач, син померлого ОСОБА_4 не визнає право позивача на автомобіль Тоуоtа Саmrу, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв"язку з чим ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яке видане Новоодеським ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області 16.04.2009 року, автомобіль Тоуоtа Саmrу, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .

Позивач посилається на те, що вказаний автомобіль переданий йому (передано як сам автомобіль, так і ключі від нього та технічний паспорт) в 2013 році батьком власника ОСОБА_4 , який діяв від імені власника по усній довіреності, за що позивач сплатив обговорену суму частинами до кінця 2013 року. Однак не зміг переоформити вказаний автомобіль на себе через смерть ОСОБА_4 в січні 2014 року.

Відповідач заперечує проти позову ОСОБА_1 , вказуючи на те, що він, як власник з позивачем ні про що не домовлявся, а позивач продовжує володіти вказаним автомобілем незаконно та не розрахувався за даний автомобіль.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Тобто слід встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірне майно (автомобіль).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відноситься зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ПК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Тобто сама по собі довіреність не замінює необхідність укладення договору купівлі-продажу автомобіля, зняття його з обліку, отримання новим власником свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про те, що правочин, на якій він посилається, як на підставу виникнення у нього права власності на спірний автомобіль, відбувся за волевиявленням власника та що особа з якою позивач досяг згоди по всім суттєвим умовам правочину (ціна, спосіб, період, порядок та форма розрахунку) дійсно мала необхідний обсяг повноважень від власника автомобілю щодо розпорядження автомобілем (довіреність), що позивач дійсно повністю розрахувався з власником автомобіля в обумовленому сторонами розмірі, суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на належний ОСОБА_3 автомобіль Тоуоtа Саmrу, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач уклав договір з батьком відповідача в усній формі і сторони цього договору досягли згоди по всім суттєвим умовам щодо купівлі-продажу спірного автомобілю, які були позивачем повністю виконані, а спірний автомобіль фактично переданий позивачу, не можуть бути взятими до уваги, оскільки сам по собі факт знаходження автомобіля у фактичному користуванні не може беззаперечно свідчити про передачу автомобіля саме внаслідок укладення сторонами договору купівлі-продажу і фактичного його виконання та схвалення такого договору власником автомобіля (зважаючи на відсутність довіреності у батька відповідача щодо продажу позивачу спірного автомобіля). Власник автомобілю заперечує факт належного розрахунку позивачем за спірний автомобіль. В такому випадку тягар доведення укладення договору і всіх суттєвих умов щодо ціни автомобіля, порядку та періоду здійснення розрахунку, повноти розрахунку покладається на покупця. Проте жодних допустимих і належних доказів укладення договору купівлі-продажу автомобіля, досягнення згоди щодо суттєвих умов такого договору, зокрема ціни, порядку та повноти розрахунку за автомобіль, ОСОБА_1 до апеляційної скарги не додано, внаслідок чого висновок суду першої інстанції апелянтом не спростований.

Доводи апеляційної скарги щодо існування домовленості між сторонами щодо продажу спірного автомобіля відповідачем з посиланням на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.07.2017 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною поширеної інформації про заволодіння позивачем спірним автомобілем шахрайським способом, та що позивач нічого не сплатив власнику автомобіля не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки недоведення поширювачем інформації про її недостовірність не є підтвердженням того, що позивач сплачував грошові кошти за спірний автомобіль відповідачу та повністю розрахувався за автомобіль, а позивач крім того не довів досягнення згоди щодо конкретних суттєвих умов договору купівлі-продажу (ціни автомобіля).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції щодо недоведеності набуття позивачем права власності на автомобіль за договором купівлі-продажу та щодо відсутності у батька відповідача повноважень на продаж спірного автомобілю, який належить відповідачу, не спростовують, а відповідач, як власник спірного автомобілю заперечує набуття права власності на його автомобіль позивачем, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова