ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3852/19 Справа № 194/1326/18 Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю. І. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля",

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК "Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля", в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану внаслідок професійного захворювання /а.с.2-4/.

В обґрунтування позову посилається на те, що він з 22 травня 1979 року по 29 вересня 2005 рік працював у шахті на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею. Висновком МСЕК № 2 від 13 березня 2006 року йому сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково (30% - радикулопатія, 20% - дефартрози, 10% - ХОЗЛ пиловий бронхіт, елмфизема, 5% - туговухість. Він перебуває на обліку та отримує страхові виплати в Тернівському міському відділенні управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20 січня 2006 року причинами професійного захворювання є: піднімання вантажу вагою до 50 кг. 20% за зміну, сумарна вага 600 кг., вимушена робоча поза 70% за зміну, запиленість повітря 310 мг/м3 при ГДРІ0 мг/м3, 70% за зміну. Все це призвело до: радикулопатії попереково-крижової та шийної з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, часто рецидивуючий перебіг; дв. плечолопатковий періартроз, деф.артроз ліктьових суглобів із згинально - розгинальними контрактурами, дв. Гонартроз в поєднанні з препатилярним бурсітом, орпедним больовим синдромом ПФС - другого ст.; хронічного обструктивного захворювання легень першої ст.; нейросенсорної приглухуватості першого ступеня. Так, він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений понад 12 років проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Актом розслідування професійного захворювання від 20 січня 2006 року також встановлено, що професійне захворювання він отримав внаслідок важкої праці, вимушеної робочої пози, пилу, шуму, несприятливого мікроклімату. Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, це в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань. Враховуючи наведені обставини позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 24 199 грн. без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі /а.с.104-109/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки судом не враховано те, що дані позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки дане відшкодування моральної шкоди відноситься до повноважень Фонду соціального страхування /а.с.114-118/.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, будь-яких заперечень проти доводів апеляційної скарги суду надано не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22 травня 1979 року по 29 вересня 2005 рік працював у шахті на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці /а.с. 9-11/.

29 вересня 2005 року був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю робітника виконуваної роботи за станом здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗоТ України, про що зроблений запис в трудовій книжці /а.с. 12/.

Відповідно до висновку МСЕК № 2 від 13 березня 2006 року йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме: 65% втрати професійної працездатності: 30% - радикулопатія, 20% - дефартрози, 10% - ХОЗЛ пиловий бронхіт, елмфизема, 5% - туговухість /а.с.7/.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20 січня 2006 року причинами професійного захворювання є: піднімання вантажу вагою до 50 кг. 20% за зміну, сумарна вага 600 кг., вимушена робоча поза 70% за зміну, запиленість повітря 310 мг/м3 при ГДРІ0 мг/м3, 70% за зміну. Відповідно до якого встановлений діагноз: радикулопатії попереково-крижової та шийної з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, часто рецидивуючий перебіг; дв. плечолопатковий періартроз, деф.артроз ліктьових суглобів із згинально - розгинальними контрактурами, дв. Гонартроз в поєднанні з препатилярним бурсітом, порпедним больовим синдромом ПФС - другого ст.; хронічного обструктивного захворювання легень першої ст.; нейросенсорної приглухуватості першого ступеня /а.с.13/.

З повідомлення про професійне захворювання (отруєння) позивача від 19 грудня 2005 року за вих. № 1102, вбачається, що позивачу встановлено діагноз Українським науково - дослідним інститутом промислової медицини /а.с. 56/.

Відповідно до виписки амбулаторної карти позивача про медичний огляд протягом останніх п`яти років, вбачається, що з 2000 року по 2003 року він годен до праці, 07 грудня 2004 року - працевлаштування після консультації профпатолога ОБМ /а.с. 57/.

Відповідно до заяви про прийом на роботу від 01 жовтня 2002 року позивач ознайомився та надав згоду працювати у небезпечних і шкідливих факторах /а.с. 58/.

З відповіді Управління виконавчої дирекції фонду страхування України у Дніпропетровській області Тернівського міського відділення свідчить, що за період з 03 березня 2006 року по 18 червня 2018 року виплати по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди відповідно до норм ст. 36 ч. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV зі змінами та доповненнями, позивачу не нараховувались та не виплачувались /а.с. 81/.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві.

Проте з таким висновком колегя суддів не може погодитись, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до підпункту "е" пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і І групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону у вказаній редакції).

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону).

Судом встановлено, що 13 березня 2006 року висновком МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме 65% втрати професійної працездатності .

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» пов`язував зі встановленням позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом.

20 березня 2007 року набрав чинності Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції фактично прийшов до висновку, що зазначене рішення Конституційного Суду України слід розуміти як таке, яким встановлено, що з дня набрання чинності Законом № 717-V відповідальність за заподіяння моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку покладена на роботодавця як за ті нещасні випадки на виробництві, які можуть трапитися після набрання чинності вказаним Законом, так і за ті, які трапилися до набрання ним чинності.

Проте, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Тому колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку зі встановленням втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд соціального страхування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з вимогою про відшкодування моральної шкоди з работодавця, коли законом передбачено відшкодування даної шкоду за рахунок Фонд соціального страхування, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у даній справі та керуючись нормами ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір у розмірі 1 057, 20 грн. за подання апеляційної скарги підлягаю компенсації ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - задовольнити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Павлоградвугілля" за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 057, 20 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров