Справа № 589/768/18
Провадження № 2/589/196/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Литвинко Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача, в якому просить: розірвати договір позики від 02.12.2017 року; стягнути борг в розмірі 304720 грн за договором позики від 02.12.2017 року та борг в розмірі 172870 грн за договором позики від 09.08.2017 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 09.08.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно з яким позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 5000 доларів США строком на 6 місяців під 3% (150 доларів США) за кожний місяць користування коштами. Однак, відповідач від виконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення позики ухиляється та до цього часу борг не повернув. Крім того, 02.12.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно з яким позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 282360 грн, що відповідає 10400 доларів США зі строком погашення заборгованості до 02.12.2021 року, шляхом щомісячного внесення рівними частинами 216, 7 долара США або гривнями по курсу на момент передачі коштів. Разом з тим, позичальник не виконала умов договору щодо частково погашення заборгованості протягом двох місяців.

У судове засідання позивач не з`явився. Від його представника надійшла заява, в якій він вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву не надав.

З урахуванням викладеного, у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України судом постановлено рішення провести заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 09.08.2017 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено договір позики, про що свідчить розписка, відповідно до якої відповідач отримав у позику 5000 доларів США під 3% місячних (150 доларів США) від позивача з терміном повернення до 09.02.2018 року, про що зазначено у розписці. Факт отримання коштів підтверджується вказаною розпискою, в якій відповідач зазначає, що отримав грошові кошти від позивача.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за змістом вимог ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику й укладення договору позики.

Враховуючи, що в розписці від 09.08.2017 року зазначені сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення позики та особистий підпис позичальника, тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, і грошові кошти, які є предметом позики, передані відповідачу, суд дійшов висновку про укладення цього договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Але в порушення приведених умов договору позики, укладеного між сторонами по справі, вимог ст.ст. 525, 526, 629, 1048, 1049 ЦК України, одержана відповідачем позика по спливу встановленого договором строку її повернення Позичальником не повернута.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань змусило позивача звернутися за захистом своїх майнових прав до суду.

На думку суду, наявність та розмір заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від у розмірі 5900 доларів США витікає з умов, укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем.

При цьому, суд вважає, що дану заборгованість слід стягнути саме в іноземній валюті, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, приведені у постанові від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц, з огляду на те, що відповідач отримав у позику грошову суму в іноземній валюті. Таким чином суд не вбачає необхідності визначати гривневий еквівалент присудженої позивачу суми.

Крім того, судом встановлено, що 02.12.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно з яким позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 282360 грн, що відповідає 10400 доларів США зі строком погашення заборгованості до 02.12.2021 року, шляхом щомісячного внесення рівними частинами 216, 7 долара США або гривнями по курсу на момент передачі коштів.

При укладенні даного договору сторонами також дотримано вимог ст. 1046, 1047 ЦК України.

Разом з тим, позичальник порушила умови договору та не погасила у строк до 02.01.2018 року та 02.02.2018 року суму боргу у розмірі 216, 7 долара США або гривнями по курсу на момент передачі коштів.

Відповідно до ч.2 ст. 621 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на зазначені норми закону та істотне порушення відповідачем договірних зобов`язань, вимоги позову про розірвання договору позики від 02.12.2017 року слід задовольнити.

Також підлягають задоволенню вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики з підстав, передбачених ст.ст. 525, 526, 629, 1048, 1049 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України з відповідача має бути стягнута сума боргу в гривнях, визначена за курсом долара США станом на момент винесення рішення у справі, тобто станом на 10 червня 2019 року.

Так, за даними Національного банку України станом на 10 червня 2019 року курс долара США складає 1 долар 26 грн 59 коп. А отже до стягнення підлягає сума в розмірі 276 536 грн.

Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81,83, 141, 223, 258, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму заборгованості за договором позики від 09.08.2017 року у розмірі 5900 доларів США.

Розірвати договір позики укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму заборгованості за договором позики від 02.12.2017 року у розмірі 276 536 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 5480, 70 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суду Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 17.07.2019 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко