Провадження №2/760/4459/19
В справі № 760/5260/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 3-я особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту припинення шлюбу, визнання недійсним свідоцтва про розірвання шлюбу та визнання права власності на спадкове майно, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

-встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період з 01 червня 1999 року по 28 вересня 2016 року;

-встановити факт припинення шлюбу між нею та ОСОБА_6 з 05 липня 2003 року;

-визнати недійсним свідоцтво про розірвання шлюбу від 10 грудня 2016 року серія НОМЕР_1 ;

-визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; Ѕ частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; Ѕ частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ; Ѕ частину автомобіля марки Skoda Octavia Tour сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі кузова НОМЕР_3 .

Посилається в позові на те, що з початку червня 1999 року вона стала проживати однією сім`ю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах.

Вони мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, піклувались один про одного, мали спільний бюджет, виховували її сина та доглядали його матір.

Проживати разом однією сім`єю вони стали ще під час її перебування в шлюбі з ОСОБА_6 .

Оскільки в неї склалася нова сім`я з ОСОБА_5 , вона 20 березня 2000 року розірвала шлюб з ОСОБА_6 в судовому порядку.

05 липня 2003 року після отримання судового рішення вона звернулася з відповідною заявою до Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів громадянського стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві та сплатила державне мито в сумі 9, 00 гр. за послуги РАГС по реєстрації розірвання шлюбу.

У зв`язку з виконанням нею всіх необхідних вимог вона вважала, що шлюб між нею та ОСОБА_6 офіційно розірвано саме в 2003 році.

В 2016 році з метою оформлення права власності на майно вона звернулася до Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві з метою отримання свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 .

На підставі рішення суду від 20 березня 2000 року, заяви про реєстрацію розірвання шлюбу від 05 липня 2003 року та квитанції про сплату судового збору від 05 липня 2003 року, їй було видане Свідоцтво про розірвання шлюбу від 10 грудня 2016 року серія НОМЕР_1 , в якому зазначено, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано 10 грудня 2016 року, про що складено актовий запис № 439.

Тобто, актовий запис про розірвання шлюбу було вчинено через 13 років після виконання нею ще у 2003 році, як заявником, всіх необхідних вимог, що були необхідні для реєстрації розірвання шлюбу.

При отриманні Свідоцтва про розірвання шлюбу вона не писала і не подавала жодних заяв та документів, дане свідоцтво було видане їй на підставі заяв та квитанцій, що були подані нею ще у 2003 році.

Вважає, що Свідоцтво про розірвання шлюбу від 10 грудня 2016 року серія НОМЕР_1 є недійсним, оскільки дата розірвання шлюбу вказана невірно, із запізненням на 13 років.

З 2011 року ОСОБА_5 почав хворіти, вона його постійно доглядала, створювала сприятливі умови для одужання.

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 потрапив у лікарню, де йому ампутували одну ногу, надалі він потребував посиленого догляду, постійних перев`язок та уколів.

З 07 червня 2016 року ОСОБА_5 отримав першу групу інвалідності, що підтверджується довідкою від 13 червня 2016 року №АВ0635763, виданою Солом`янською міжрайонною МСЕК.

Для отримання засобів реабілітації інваліда 1 групи ОСОБА_5 16 червня 2016 року видав на її ім.»я доручення, посвідчене начальником Житло-експлуатаційної дільниці №903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району».

У вересні 2016 року ОСОБА_5 знову потрапив до лікарні, йому ампутували другу ногу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

За час їх спільного сімейного проживання ними було набуто наступне майно, що є спільною сумісною власністю як подружжя.

12 листопада 1999 року вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 за 18 500,00 гр., в якій вона проживає з сином, за спільною згодою оформили договір купівлі-продажу квартири на ОСОБА_5 .

З ОСОБА_5 вони почали проживати з червня 1999 року за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала йому на праві власності ОСОБА_5

Її син ОСОБА_7 навчався в спеціалізованій школі №91 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням інформатики Шевченківського району міста Києва за місцем їх проживання на той час.

В алфавітній книзі запису учнів школи №91 зазначено, що ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

Після продажу даної квартири вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка істотно збільшилась у своїй вартості за рахунок проведеного у 2010 році повного капітального ремонту та переобладнання шляхом вкладання спільних коштів та спільної праці.

Вартість квартири на сьогоднішній день становить 2 172 000, 00 гр., що на день звернення до суду еквівалентно 80 000, 00 доларів США.

У вересні 2007 року вони придбали автомобіль «Skoda Octavia Tour» сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі кузова НОМЕР_4 , який також був зареєстрований на ОСОБА_5 , так як він мав посвідчення водія.

Вартість автомобіля становить 271 500 гр., що станом на день звернення до суду еквівалентно 10 000, 00 дол. США.

Крім того, за рахунок спільних трудових та грошових затрат істотно збільшились у своїй вартості будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Зокрема, за спільні сімейні кошти було добудовано ще один поверх будинку, встановлені металопластикові вікна, була встелена підлога (ламінат), повністю замінена покрівля будинку на нову, проведені внутрішні облицювальні та малярні роботи.

Вартість зазначеного дачного будинку та земельної ділянки становить 1 357 500, 00 гр., що станом на день звернення до суду еквівалентно 50 000,00 дол. США.

Від попередніх шлюбів ОСОБА_5 мав двох доньок, з якими в неї склалися гарні відносини, суперечок між ними раніше не виникало, вони часто разом відпочивали.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить вказане майно.

За заявами відповідачів, як спадкоємців першої черги, Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа.

Оскільки вона була цивільною дружиною, проживала разом із заповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1999 року, вона належить до четвертої черги спадкоємців за законом.

Враховуючи те, що майно її та спадкодавця не було поділено між подружжям і було спільним, вважає, що необхідно визначитись і з`ясувати, яке майно належало подружжю та долю кожного з них, а також вирішити питання щодо частки померлого.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував.

Зазначив, що стаття 74 СК України, якою обґрунтовуються вимоги позивачки. вступив у дію з 01 січня 2004 року.

До вказаної дати законодавство України не визнавало можливість набуття цивільних прав і обов`язків внаслідок проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до 2004 року не мало правовим наслідком виникнення будь-яких прав чи обов`язків.

У ст. 74 СК також закладено положення про недопустимість конкуренції шлюбів: для визначення проживання чоловіка та жінки однією сім`єю потрібно, щоб жоден із них не перебував у іншому шлюбі.

Таким чином, «неодружений» статус чоловіка та жінки є першою обов`язковою ознакою фактичного шлюбу.

Виходячи з того, що станом на 31 грудня 2003 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі, встановлення факту її проживання з 01 червня 1999 року з померлим неможливий.

Крім того, квартира АДРЕСА_1 придбана померлим ОСОБА_5 12 листопада 1999 року.

На той момент позивачка з ОСОБА_5 не проживали однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі, а тому квартира не є спільно нажитим майном позивачки і ОСОБА_5

Земельна ділянка і будинок у садовому товаристві «Стугна-1» ніколи не були власністю ОСОБА_5 , а тому не може входити до складу спадщини.

Автомобіль «Шкода Октавія Тур» був придбаний померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виходячи з того, просить у позові відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмові пояснення, в яких просить розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частинами 1 та 3 ст. 2 СК України встановлено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

Згідно з ч. ч.2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі: шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права на спадкування.

Судом встановлено, що рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 20 березня 2000 року був розірваний шлюб між позивачкою та її на той час чоловіком ОСОБА_6

05 липня 2003 року позивачкою було сплачено держмито до відділу РАЦС в сумі 8, 50, гр., а також 9, 00 гр. за послуги відділу РАЦС.

10 грудня 2016 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу він є розірваним 10 грудня 2016 року.

/ а.с. 14 - 16, 48 /

Звертаючись до суду, позивачка зазначила, що вважала шлюб розірваним, оскільки нею були виконані формальності, пов`язані з його розірванням в органах РАЦС,не дивлячись на те, що Свідоцтво про розірвання шлюбу нею отримано не було.

Встановлено, що позивачка з 1999 року, тобто до розірвання шлюбу, стала проживати однією сім`єю з ОСОБА_5 .

З рішення Ватутінського районного суду м. Києва від 20 березня 2000 року вбачається, що саме на цю обставину позивачка посилалася при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Факт спільного проживання позивачки з померлим підтверджується наданими нею доказами.

Так, з довіреності ОСОБА_5 від 16 червня 2016 року вбачається, що останній уповноважив позивачку, як свою дружину, отримати засоби реабілітації для інваліда 1 групи, розписатися за нього і виконати інші дії, пов`язані з даною довіреністю.

З Акту від 03 листопада 2016 року, засвідченого майстром ЖЕД-903, вбачається, що позивачка з листопада 1999 року проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

З алфавітної книги запису учнів 91 середньої школи м. Києва за 1995 - 2005 роки вбачається, що місцем проживання сина позивачки зазначено: АДРЕСА_3 .

З аналогічної книги, розпочатої 01 вересня 2005 року вбачається, що його місцем проживання зазначено: АДРЕСА_4 .

З довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського р-ну м. Києва від 26 січня 2017 року вбачається, що позивачка обслуговувалася в даному медичному закладі за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_4 .

З документів про укладення трудового договору сином позивачки за 2009 рік вбачається, що він зазначав фактичне місце проживання за цією ж адресою.

/ а.с. 71 - 82 /

Обгрунтовуючи спільне проживання з ОСОБА_5 та ведення спільного господарства позивачкою надано видаткову накладну на придбання пральної машини в КП »Домотехніка» та квитанції на погашення кредиту, а також квитанції на оплату послуг ЗАТ`Воля-Кабель».

/ а.с. 44 - 47; 49 - 70 /

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

/ а.с. 43 - 44, 106 /

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правовіакти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до ст. 13 КпШС України / станом на 1999 рік / права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

У статті 44 КпШС України зазначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у зазначений позивачкою період.

Крім того, встановлення факту проживання однією сім`єю у разі знаходження будь-кого в іншому шлюбі суперечать принципам, встановленим КпШС України, оскільки жінка та чоловік можуть одночасно бути лише в одному шлюбі.

Право на повторний шлюб у них виникає лише після припинення попереднього шлюбу.

Як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, у період, що охоплюється вимогами позивачки, остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 до 10 грудня 2016 року , що само по собі виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 червня 1999 року по 28 вересня 2016 року.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині.

Щодо вимог позивачки про встановлення факту припинення шлюбу з ОСОБА_6 з 05 липня 2003 року та недійсним Свідоцтва про розірвання шлюбу, суд виходить з наступного.

Як зазначено вище, згідно зі ст. 44 КпШС (чинної на час ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_6 ) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Оскільки законом визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, підстави для встановлення факту припинення шлюбу в судовому порядку відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Крім того, відповідно до пунктів 10 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки і в цій частині.

Обгрунтовуючи свої вимоги в частині визнання права на спадщину після смерті ОСОБА_5 ,позивачка посилається на норми ст.ст.60, 74 СК України та норми ЦК України щодо обсягу спадкового майна.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Аналіз даних норм закону дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, з точки зору ч.1 ст. 36 СК України, є шлюб.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що застосування ст. 74 Сімейного Кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як зазначено вище, шлюб позивачки був розірваний у порядку, визначеному законом, який діяв на момент ухвалення рішення суду, лише 10 грудня 2016 року.

Виходячи з цього та викладеного вище, норми СК України на відносини позивачки з померлим не поширюються, а тому підстави для задоволення вимог позивачки відсутні і в цій частині.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст.ст. 13, 22, 24, 44 КпШС України, ст.ст. 3, 21, 36, 60, 74 СК України, ст.ст.2, 4, 12 -13, 76-82, 141, 259-265, 268, 273, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту припинення шлюбу, визнання недійсним свідоцтва про розірвання шлюбу та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва