Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 758/771/16-ц

провадження № 61-34470св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Актив-Банк» Шевченко Олександр Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у складі судді Супрун Г. Б. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,

Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Актив-Банк» Шевченка О. В. про визнання незаконними дій та стягнення пені.

Позовна заява мотивована тим, що він є вкладником ПАТ «КБ «Актив-Банк» за договорами: банківського строкового вкладу «Актив прибутковий» від 24 березня 2014 року № ДФО-11-172016, за яким сума вкладу становила 125 000,00 грн строком на три місяці, до 24 червня 2014 року, зі сплатою винагороди 26,5 % річних, із виплатою відсотків у кінці строку готівкою через касу банку, нараховані до виплати проценти склали - 8 258,56 грн; та банківського строкового вкладу «Актив вільний» від 08 січня 2014 року № ДФО-11-162367, за яким сума вкладу становила 500,00 грн строком на шість місяців, до 08 липня 2014 року, зі сплатою винагороди 21,5 % річних, із виплатою відсотків у кінці строку готівкою через касу банку, нараховані до виплати проценти склали 36,02 грн.

Банк не виконав зобов`язання. Вказані кошти позивач отримав 18 листопада

2014 року через уповноважений банк ПАТ «Укргазбанк».

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просиввизнати незаконними дії та бездіяльність ПАТ «КБ «Актив-Банк» та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що проявилось у порушенні положень чинного законодавства у сфері банківського вкладу, ненарахуванні та несплаті належних коштів за вкладом, неналежному виконанні грошових зобов`язань та стягнути на користь позивача з банку 296 750,59 грн неустойки (пені), нарахованої на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», із якої: 295 834,00 грн - пеня за договором від 24 березня 2014 року № ДФО-11-172016, за період із 24 червня до

03 вересня 2014 року (74 дні) та 916,59 грн - пеня за договором від 08 січня 2014 року

№ ДФО-11-162367, за період із 08 липня до 03 вересня 2014 року (57 днів).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що із 03 вересня 2014 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «КБ «Актив-Банк» із ринку та на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Подільського районного суду м. Києва

від 20 березня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що не повертаючи грошові кошти за його вимогою, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, а отже, він має право на стягнення пені у розмірі 3 % за кожний день прострочення відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким вкладник за депозитним договором є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем і він несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а саме сплату пені, враховуючи, що позовні вимоги пред`явлені за період із дати закінчення дії договору до запровадження в банку тимчасової адміністрації, а нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку припиняється з дня відкликання банківської ліцензії.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних

і кримінальних справ вказану касаційну скаргупередано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 08 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Актив-Банк» укладений договір банківського строкового вкладу «Актив вільний»

№ ДФО-11-162367, за яким сума вкладу склала 500,00 грн, строком на шість місяців, до 08 липня 2014 року зі сплатою винагороди - 21,5 % річних, з виплатою відсотків у кінці строку готівкою через касу банку. Нараховані банком до виплати позивачу проценти за цим договором склали 36,02 грн.

24 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Актив-Банк» укладений договір банківського строкового вкладу «Актив прибутковий» № ДФО-11-172016, за яким сума вкладу становила 125 000,00 грн, строком на три місяці, до 24 червня 2014 року, зі сплатою винагороди - 26,5 % річних, з виплатою відсотків у кінці строку готівкою через касу банку. За цим договором банком нараховані до виплати позивачу проценти у сумі 8 258,56 грн.

24 червня 2014 року ОСОБА_1 подав до банку заяву про повернення коштів за договором від 24 березня 2014 року № ДФО-11-172016, що підтверджується відміткою банку.

08 липня 2014 року позивач подав до банку заяву про повернення коштів за договором від 08 січня 2014 року № ДФО-11-162367, що підтверджується відміткою банку.

13 серпня 2014 року банк повідомив кредитора про неможливість виконати зобов`язання за договором від 08 січня 2014 року № ДФО-11-162367.

На підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ)

від 02 вересня 2014 року № 545 «Про віднесення ПАТ «КБ «Актив-Банк» до категорії неплатоспроможних» (далі - постанова НБУ № 545), виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 вересня 2014 року № 79 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» із 03 вересня 2014 року строком на три місяці, який продовжено до 30 грудня 2014 року.

24 грудня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 158 про початок процедури ліквідації банку, строк здійснення процедури ліквідації продовжено до 23 грудня 2016 року.

Вказані кошти за договорами від 08 січня 2014 року № ДФО-11-162367 і

від 24 березня 2014 року № ДФО-11-172016 позивач отримав 18 листопада 2014 року через уповноважений банк - ПАТ «Укргазбанк».

Нормативно-правове обґрунтування

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач несе відповідальність за неналежне виконання депозитного договору, у тому числі і відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2014 року на підставі постанови НБУ № 545 ПАТ «КБ «Актив-Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 вересня 2014 року № 79 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» із 03 вересня 2014 року строком на три місяці, який продовжено до 30 грудня 2014 року.

24 грудня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 158 про початок процедури ліквідації банку, строк здійснення процедури ліквідації продовжено до 23 грудня 2016 року.

Таким чином, станом на цей час банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частиною першою статті першої якого встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банком, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку і його ліквідація.

Положеннями частини п`ятої статті 35 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Адміністрація Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до пунктів 1, 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Положеннями пункту 1 частини шостої статті 36 вказаного Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Положеннями частини п`ятої статті 45 вказаного Закону передбачено, що протягом

30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно із частиною третьою статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що оскільки на момент звернення ОСОБА_1 із позовом до суду у ПАТ «КБ «Актив-Банк» введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, то стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливо, тому вимоги про стягнення з банку пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги про те, що не повертаючи грошові кошти на вимогу, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, а отже, вкладник має право на стягнення пені у розмірі 3 % за кожний день прострочення відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким вкладник за депозитним договором є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і він несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а саме сплату пені, враховуючи, що позовні вимоги, пред`явлені за період із дати закінчення дії договору до запровадження в банку тимчасової адміністрації, а нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку припиняється з дня відкликання банківської ліцензії, є обґрунтованими, проте відкликання банківської ліцензії та початок ліквідації банку зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому до правовідносин, які виникли між сторонами, не можуть бути застосовані як положення ЦК України, що регулюють договірні зобов`язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв`язку з їх порушенням, так і положення Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та доводам апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а отже, підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів

Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик