Дата документу 18.06.2019 Справа № 320/987/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/987/19 Провадження №22-з/807/146/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів: секретарКрилової О.В., Полякова О.З., Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Разом з позовною заявою від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на автомобіль TOYOTA FORTUNER 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 зазначивши, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від нього грошові кошти у розмірі 4000,00 доларів США, що еквівалентно 112000,00 гривень. Відповідач зобов`язався повернути вказану суму у строк до 11.12.2018 року, проте до теперішнього часу зобов`язання за вказаним договором відповідачем не виконані, грошові кошти не повернуто. Під час укладання договору позики відповідач власноручно написав розписку в якій зазначив, що у разі невиконання ним умов договору право власності на належний йому транспортний засіб автомобіль TOYOTA FORTUNER 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 повинно перейти позивачу. Оскільки автомобіль залишився у користуванні відповідача, а іншого майна у відповідача відсутнє, існують ризики приховування зазначеного майна, що в подальшому може ускладнити виконання рішення суду, а тому позивач вважає, що на автомобіль повинен бути накладений арешт.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено в повному обсязі.

В порядку забезпечення цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики накладено арешт на автомобіль TOYOTA FORTUNER 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області 19.10.2002 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2019 року у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

03 травня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справіщодо стягнення з ОСОБА_2 суми судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3600,00 грн., які були понесені заявником.

Перевіривши законність і обґрунтованість доводів заяви, колегія суддів дійшла до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За роз`ясненнями п. 20 постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (нова редакція 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до абзацу 3 п.37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 від 17.10.2014 року, Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК (ст. 353 ЦПК України), або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК України (ст.141 ЦПК України).

Інші судові витрати, до складу яких входять витрати на професійну правничу допомогу, розподіляються у відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України за результатами розгляду справи.

З аналізу вище наведених норм процесуального права слідує, що питання про розподіл судових витрат, зокрема, шляхом ухвалення додаткового рішення, вирішується судом у тому випадку, коли судом прийнято судове рішення, яким закінчено провадження у справі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2019 року у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Отже, процесуальне питання, яке розглядалось, щодо забезпечення цивільного позову по суті судом апеляційної інстанції не вирішувалось, а лише була скасована ухвала суду першої інстанції у зв`язку з процесуальними порушеннями та справу передано для продовження розгляду цього питання судом першої інстанції.

Питання про всі понесені учасниками справи судові витрати повинно бути вирішено після вирішення справи по суті судом першої інстанції.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про ухвалення у цій справі додаткового рішення є передчасними на цій стадії, оскільки можуть вирішуватись лише після постановлення рішення за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий С. В. Кухар
судді: О. В. Крилова
О.З. Поляков