Дата документу 13.06.2019 Справа № 316/1027/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/1027/15 Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Провадження № 22-ц/807/1741/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Є-ТАЛОН» про стягнення заборгованості за Кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Є-ТАЛОН» про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 02 грудня 2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Є-ТАЛОН» укладено договір про овердрафтне обслуговування, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в межах ліміту овердрафту у розмірі 900000 тис. грн.. з щомісячним розрахунком ліміту кредитування та сплатою 17 % річних на строк до 01 грудня 2014 року. Додатковою угодою №27113V11-1 від 28.02.2014 до Кредитного договору від 02.12.2013 №27113V11 сторонами внесено зміни в частині процентної ставки та встановлено її у розмірі 22% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком, позичальником та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № 27113Р51 від 02.12.2013.

Згідно п. 3.1. Договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно з позичальником відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання, а також відшкодовувати витрати, що будуть визначатись на момент задоволення, в т.ч. суму кредиту, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання Основного зобов`язання, інші понесені витрати в наслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання Основного зобов`язання.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору поруки Кредитор має право вимагати від Поручителя задоволення у повному обсязі всіх своїх грошових вимог, що випливають з Основного зобов`язання у випадку, якщо Позичальник не виконає грошове зобов`язання, передбачене Кредитною угодою, протягом двадцяти днів з моменту отримання Поручителем письмового повідомлення Кредитора про факт такого невиконання.

Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, а саме: надав Позичальнику позичкові кошти в межах ліміту Овердрафту в сумі 900000 гривень шляхом виконання платежів з поточного рахунку Позичальника в Банку №4345 згідно з наданими Позичальником платіжними дорученнями.

Позичальник не виконав умови Кредитного договору щодо кінцевого строку погашення Овердрафту, у зв`язку із чим виникла прострочена заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 24.04.2015 року становить 734203,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 512499,41 грн.; пеня за порушення строків погашення основного боргу - 92316,27 грн.; пеня за порушення строків сплати процентів - 115,60 грн.; пеня за порушення строків сплати комісії за управління кредитом - 9,93 грн.; три проценти річних від простроченої суми основного боргу - 6777,48 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами - 7,24 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за комісією за управління - 0,60 грн.; інфляційне збільшення суми основного боргу - 122476,71 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 2711 ЗУ 11 від 02.12.2013 в загальній сумі 734 203,24 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Кредитним договором 27113V11 від 02.12.2013 р. грошові кошти в загальній сумі 732135,13 грн., яка складається з наступного: суми основного боргу - в розмірі 511829,28 грн., пені за порушення строків погашення основного боргу - в розмірі 91051,66 грн., 3% річних від простроченої суми основного боргу - в розмірі 6777,48 грн., інфляційного збільшення - в розмірі 122476,71 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» суму сплаченого судового збору в розмірі 3654 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог. Вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції фактично взяв за основу рішення господарського суду м. Києва від 05.08.2015 року, при цьому не перевіривши наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на час прийняття рішення та не врахував того, що цей розрахунок відповідачем не оспорюється. Вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`являти в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності вимог про стягнення вказаної заборгованості з відповідача як з поручителя по Кредитному договору, по якому третя особа ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов`язків та не виконує зобов`язання щодо сплати заборгованості.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Є-ТАЛОН» було укладено Кредитний договір №27113V11, відповідно до умов якого банк надає позичальнику Овердрафт, а позичальник зобов`язується повернути Овердрафт та сплатити проценти за Овердрафтом, комісії та інші платежі за цим договором (п.2.1 Договору). Фінансовими поручителями виконання кредитних зобов`язань «Є-ТАЛОН» виступив директор цього підприємства ОСОБА_1 на підставі договору поруки №27113Р51 від 02 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 2.3 Договору ліміт Овердрафту: 900 000,00 грн., який може бути змінений банком в порядку, що передбачений пунктом 4.1 Договору. Позичальник може користуватися Овердрафтом після виконання усіх умов для отримання Овердрафту, визначених Договором, по 30.11.2014 року (включно).

Згідно п. 2.4 Договору, кінцевий термін погашення Овердрафту позичальником: 01.12.2014 р.

Відповідно до п.п. 3.1.2 п. 3.1 Договору розмір процентної ставки за Овердрафтом встановлено у розмірі 17 % річних. Додатковою угодою №27113V11-1 від 28.02.2014 до Кредитного договору від 02.12.2013 №27113V11 сторонами внесено зміни в частині процентної ставки та встановлено її у розмірі 22% річних.

Пунктом 2.4 Договору встановлено кінцевим терміном погашення Овердрафту позичальником є 01.12.2014.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу (позичальнику) Овердрафт згідно з умовами Договору, що підтверджується, зокрема, випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 02.12.2014 р. по 24.04.2015.

Однак відповідач всупереч взятих на себе зобов`язань за Договором, не погасив заборгованість за Овердрафтом у встановлений Договором строк - 01.12.2014 р., у зв`язку з чим у останнього станом на 24.04.2015 р. утворилась заборгованість за Договором у розмірі 512499,40 грн. (основний борг), при цьому наведений рахунок є рахунком, який був відкритий позивачем відповідачу для погашення простроченого основного боргу.

З огляду на невиконання позичальником ТОВ «Є-ТАЛОН» умов Договору щодо погашення заборгованості за Овердрафтом (основний борг), позивач звернувся до суду з позовом до поручителя ОСОБА_1 з вимогами про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 512499,41 грн., а також відповідних сум пені за порушення строків погашення основного боргу, пені за порушення строків сплати процентів, пені за порушення строків сплати комісії за управління кредитом, 3% річних від простроченої суми основного боргу, 3% річних від простроченої суми боргу за процентами, 3% річних від простроченої суми боргу за комісією за управління кредитом та інфляційного збільшення суми основного боргу.

Відповідно до ст.. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

В порядку п.п. 9.2.3 п. 9.2 Договору позивач направив відповідачу Повідомлення про усунення порушень № 040-29/5872 від 19.12.2014, щодо погашення протягом 20-ти календарних днів з дня отримання даного повідомлення заборгованості за основним боргом простроченої заборгованості за Овердрафтом, що підтверджується фіскальним чеком № 4256 від 30.01.2015 та реєстром № 35 поштових відправлень № 4410 від 30.01.2014 та направленої вимоги на адресу відповідача Вимоги №№ 040-29/1909, 040-29/1910 від 15.04.2015 з розрахунком заборгованості, що підтверджується фіскальним чеком № 8542 від 17.04.2015 та реєстром № 109 поштових відправлень № 4410 від 17.04.2015.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Банк пред`явив вимогу до поручителя в межах шестимісячного терміну, тому відсутні підстави для застосування положень ст.559 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та норми законодавства, що їх регулюють.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом вірно встановлено, що у порушення зазначених норм закону та умов договору, третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, а саме не сплатила необхідні кошти для погашення заборгованості.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції обґрунтовано врахував позицію рішення господарського суду міста Києва по справі № 910/13621/15 від 05.08.2015 року, за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ТОВ «Є-ТАЛОН», третя особа: ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за Кредитним договором 27113V11 від 02.12.2013 р.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.3.1. Договору поруки №27113Р51 від 02.12.2013 р. поручитель зобов`язується перед кредитором з позичальником відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання, а також відшкодовувати витрати, що будуть визначатись на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредиту, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобов`язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов`язання.

Згідно п.3.2. Договору поруки №27113Р51 від 02.12.2013р., у випадку невиконання позичальником основного зобов`язання (або його частини) кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив та дійшов обґрунтованого висновку про правомірність вимог про стягнення заборгованості з відповідача як з поручителя по Кредитному договору, по якому третя особа ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов`язків та не виконує зобов`язання щодо сплати заборгованості, та стягнув з відповідача на користь позивача 511829,28 грн. - основного боргу; 91051,66 грн. - пені за порушення строків погашення основного боргу; 6777,48 грн. - 3% річних від простроченої суми основного боргу; 122476,71 грн. - інфляційного збільшення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи міститься клопотання представника Відповідача про витребування від Позивача ретельного розрахунку щодо суми заборгованості, оскільки Третьою особою після прийняття господарським судом рішення здійснювалось погашення заборгованості за Кредитним договором, однак суд першої інстанції фактично взяв за основу рішення Господарського суду м. Києва від 05.08.2015 по справі№910/13621/15, є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

В процесуальному законодавстві передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовий розгляд будь-якого судового провадження закінчується ухваленням судового рішення іменем України.

Відповідно до ст.17 ЦПК України учасники справи мають право на апеляційний перегляд справи.

Оскільки учасники, які приймали участь в господарському суді м. Києва у справі №910/13621/15 правом на апеляційний перегляд не скористались, таким чином погодились з рішенням господарського суду м. Києва від 05.08.2015, яке набрало законної сили.

За приписами ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть, у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії" [GC], N 28342/95, п. 61, ECIIR 1999-VII). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Таким чином, фактичні обставини (в частині, що стосується надання Банком та отримання Позичальником кредитів у відповідних розмірах, наявність підстав для нарахування процентів за користування кредитом та комісії за управління кредитом) як такі, що в силу імперативних вимог ст. 82 ЦПК України мають преюдиціальне значення для даної справи, встановлені рішенням суду у справі за позовами Банку до Позичальника про стягнення заборгованості за Кредитним договором, який набрав законної сили.

Крім того, стверджуючи, що Третьою особою здійснювалось погашення заборгованості, Відповідач не надав жодного доказу в підтвердження своїх доводів. Так, само як і не надав до суду контррозрахунок заборгованості Позичальника у разі незгоди з Розрахунком заборгованості за Кредитним договором, який був наданий Банком до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що Додатковою угодою №27113V11-1 від 28.02.2014 до Кредитного договору сторонами внесено зміни в частині встановлення процентної ставки у розмірі 22% річних з 17% річних, які існувала на час укладення Кредитного договору і договору поруки без згоди Поручителя, що призвело до збільшення нарахування підвищеної кредитної ставки, а отже й до збільшення обсягу відповідальності Поручителя суперечать обставинам справи та не відповідають положенням чинного законодавства України, а тому не можуть прийматись до уваги, виходячи з наступного.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. При цьому слід зазначити, що правовідносини поруки складаються з наступних двох зобов`язальних правовідносин: перших - основне зобов`язання між кредитором і головним боржником і других (додаткових), які виникають внаслідок укладення договору поруки (між кредитором і поручителем).

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які с обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

При цьому, обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки із зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу матеріальної відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов`язання забезпеченого.

Зміна процентної ставки на рівні 22% річних та внесення відповідних змін до кредитної угоди були розглянуті та затверджені Банком, згідно рішення Комітету роздрібного бізнесу AT «Укрексімбанк» від 13.02.2014 року, щодо зміни умов кредитування позичальників малого та середнього бізнесу за кредитними договорами з надання кредитів у формі овердрафт, на виконання Постанови Правління Національного банку України від 06.02.2014 року за № 49.

У зв`язку зі зміною процентної ставки 27.02.2014 року були проведені Загальні Збори учасників Позичальника . Загальними Зборами учасників Позичальника було одноголосно вирішено питання щодо внесення змін до Кредитного договору №27113V11 від 02.12.2013, шляхом укладання додаткової угоди до Кредитного договору у відповідності до якої процентна ставка за користування овердрафтом встановлюється у розмірі 22 % річних. Таким чином 28.02.2014 року між Банком та Позичальником була укладена відповідна Додаткова угода № 27113VI1-1 до кредитного договору від 02.12.2013 № 27113V11 (Протокол №27-02-14 загальних Зборів учасників (далі-збори) Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-Талон» (далі - Товариство) від 27.02.2014 року до відзиву на апеляційну скаргу додається).

Згода Відповідача, який виступає поручителем Товариства за Договором поруки, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань Товариства за Кредитним договором, щодо внесення змін до Кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки в розмірі 22% річних, а також на внесення будь-яких інших змін та доповнень до Кредитного договору та поширення поруки за Договором поруки на зміну умов кредитування Позичальника, була надана, про що свідчить Згода за підписом Відповідача від 28.02.2014 року. Цією згодою Відповідач також підтверджує, що з умовами Додаткової угоди №27113V11-1 від 28.02.2014 до Кредитного договору ознайомлений та повністю з ними погоджується (Копія Згоди від 28.02.2014 до відзиву на апеляційну скаргу додається).

З огляду на положення п. 2.1.6 Договору поруки, згідно з яким Поручитель підтвердив, що він ознайомився з умовами Кредитної угоди (включаючи всі додатки до Кредитної угоди, що є чинними на дату укладення цього Договору), можна дійти висновку, що Поручитель погодився з такими умовами Кредитного договору та надавав згоду на їх забезпечення, а також відповідно надав свою згоду на підвищення розміру процентної ставки за кредитом у випадках, передбачених Кредитним договором.

Зазначені умови Договору поруки, додаткової угоди до Договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Тобто, Поручитель погодився нести відповідальність у об`ємі, передбаченому у відповідному кредитному договорі зі всіма змінами та доповненнями, які будуть внесені в подальшому на підставі відповідних додаткових угод до даного кредитного договору, в т.ч. внаслідок яких може збільшитися обсяг відповідальності Поручителя .

Таким чином, беручи до уваги, що Поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, умовами п. 4.2.1 якого було передбачено право Банку змінювати розмір процентної ставки за овердрафтом, визначеного у п.3.1.2 Кредитного договору.

Відтак, доводи Відповідача є абсолютно надуманими, недоведеними, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, Відповідач не надав жодних належних доказів для визнання поруки за Договором поруки № 27113Р51 від 02.12.2013 припиненою.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком заявлено вимогу до Поручителя зі спливом встановленого шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання суперечать обставинам справи та не відповідають положенням чинного законодавства України.

Відповідно до п. 7.4 Договору поруки № 27113Р51 від 02.12.2013 дія нового договору припиняється після виконання Основного зобов`язання.

Під «Основним зобов`язанням» у Договорі поруки сторони погодили вважати зобов`язання Позичальника, передбачені Кредитною угодою, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов`язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

В свою чергу, під терміном «Кредитна угода» сторони передбачили Кредитний договір № 27113V11 від 02.12.2013 зі всіма змінами, доповненнями, які будуть укладені до кредитного договору, далі - Кредитна угода, яка укладена між Банком та Позичальником, відповідно до якої Банк надає Позичальнику кредит у формі овердрафт з лімітом заборгованості 900 000,00 гривень з кінцевим строком погашення кредиту 01.12.2014 року включно з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов кредитної угоди.

Підписуючи 02.12.2013 року Договір поруки, Відповідач підтвердив, що він ознайомився з умовами Кредитної угоди (включаючи всі додатки до неї, що є чинними на дату укладення Договору поруки), укладеної між Банком і Позичальником, і повністю розуміє свої обов`язки згідно з Договором поруки (п. 2.1.6 Договору поруки).

Тому, з огляду на п. 2.1.6 Договору поруки, Відповідач був ознайомлений з умовами Кредитного договору та відповідно погодив його укладення.

Відповідно до умов п. 2.1.7 Договору поруки Поручитель цим підтвердив, що укладенням цього Договору він надає свою згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов`язань Позичальника за Кредитною угодою, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому.

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки Відповідач, зобов`язується перед Банком солідарно з Позичальником відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником Основного зобов`язання, а також відшкодувати витрати, що будуть визначатись на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредиту, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання Основного зобов`язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання Основного зобов`язання.

Відповідно п.3.2 Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником Основного зобов`язання (або його частини) Банк має право вимагати виконання цього зобов`язання у Поручителя та/або Позичальника , як у солідарних боржників.

Банк звертався до Поручителя з письмовою вимогою про усунення порушення умов Кредитного договору та здійснити погашення простроченої заборгованості в повному обсязі. В наданій письмовій вимозі Поручителю були доведені суми заборгованості Позичальника з розрахунком заборгованості станом на 10.04.2015, вказано період виникнення заборгованості та висунута вимога сплатити заборгованість у 10-ти денний строк з дати отримання повідомлення (Вимога №040-29/1909, №040-29/1910 від 15.04.2015 додана до позовної заяви і міститься в матеріалах справи).

Однак Поручитель дану вимогу не виконав.

Банком до позовної заяви було надано детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором станом на 24.04.2015 року (розрахунок заборгованості міститься в матеріалах справи). Згідно якого прострочена заборгованість за основним боргом виникла 02.12.2014, а за процентами 06.01.2015.

Відтак, Банком в межах шестимісячного строку була висунута вимога про сплату заборгованості за Кредитним договором та направлено позовну заяву про стягнення заборгованості, що ніяким чином не порушує норм ч.4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: