Справа № 627/266/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2019 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі :
головуючого судді - Вовк Л.В.
з участю секретаря - Казакової О.С.,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,
В березні 2019 р. позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є у спільній власності подружжя, в якому просила провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши ОСОБА_3 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Вимоги обгрунтовувала тим, що 05.10.1991 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, який 07.04.2016 року рішенням Краснокутського районного суду Харківської області розірвано. За час спільного проживання в шлюбі однією сім`єю вони за спільні сумісні кошти та спільною працею побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 . Будинок в 1998 р. прийнятий в експлуатацію та зареєстрований за відповідачем ,на підставі свідоцтва про право власності . Вказане нерухоме майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу в рівних частках.
Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позов , просять задовольнити.
Відповідач , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки, в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.
У відповідності до ст.ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.10.1991 по 07.04.2016 року, що підтверджує свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07.04. 2016 року ,яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Рябоконівської сільської ради від 07.09.2018 р. по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Актом обстеження ,проведеного депутатом Рябоконівської сільської ради та двох свідків від 07.09.2019 р. підтверджується , що у вказаному будинку проживають ОСОБА_3 та діти , ОСОБА_1 зареєстрована , але не проживає по вказаному місцю проживанню.

Відповідно до довідки Рябоконівської сільської ради від 25.03.2019 р. за ОСОБА_3 ,згідно записів погосподарської книги Рябоконівської сільської ради № 1, рахується житловий будинок по АДРЕСА_1 . Будинок збудований в 1998 році.

На підставі рішення Рябоконівської сільської ради від 07 04.1998 року за заявою ОСОБА_3 вище вказаний житловий будинок прийнятий в експлуатацію та оформлено право власності .

Згідно свідоцтва про право власності виданого Рябоконівською сільською радою від 05.05.1999 року житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3

З довідки КП « Краснокутське БТІ « від 29.05.2019 р. вбачається , що станом на 31.12.2012 р. вказаний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_3 .

Таким чином, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 сторони побудували у спільну сумісну власність подружжя житловий будинок.

Частиною 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні приписи містяться у частині 3 ст. 368 ЦК України, за якою майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного Кодексу України).

Розірвання шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Проаналізувавши наявні у справі докази та відповідні їм доводи позивача , суд приходить висновку про те, що житловий будинок , розташований в АДРЕСА_1 , був збудований в зареєстрованому шлюбі сторін , під час їх спільного проживання , за спільні сумісні кошти та спільною працею , у зв`язку з чим, вказане нерухоме майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу в рівних частках.

В свою чергу, статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності.

Поняття права спільної сумісної власності визначено в статті 368 ЦК України за якою спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 71 СК України.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову і тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню , а житловий будинок з господарськими будівлями -поділу.

Керуючись ст.ст. 70,71 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити .

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Поділити в рівних частках, в порядку поділу спільного майна подружжя : житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 ) право приватної власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями , залишивши Ѕ частину домоволодіння у власності за ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.

Повний текст рішення викладений 27.06.2019 року.

Суддя Вовк Л. В.