Справа № 346/6377/18
Провадження № 22-ц/4808/721/19
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманого майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Веселовим В.М., 18 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманого майна. Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 1995 року між сторонами укладено шлюб від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 22 лютого 2011 року шлюб між сторонами розірвано, а рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 березня 2011 року визначено стягувати з позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням місцевого суду від 03 вересня 2014 року з ОСОБА_1 визначено стягувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною 23-річного віку, оскільки вона продовжувала навчання у Коломийському медичному коледжі з 01.09.2013 на денній формі навчання. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_1 припинено з 01.07.2017 його обов`язок щодо утримання повнолітньої дочки у вигляді щорічної сплати аліментів. Позивач вважає, що за час примусового виконання рішення суду від 03.09.2014 у період з 01.07.2017 по 31.08.2018 з нього безпідставно відраховувались аліменти, оскільки дочка припинила навчання 30.06.2017. Загальна сума відрахованих за вказаний період аліментів становить 37 549,40 грн. На думку позивача, вказані аліменти отримані без достатньої правової підстави, а тому просив також стягнути з відповідача проценти у розмірі 5307,35 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів факту недобросовісності, зловживань з боку відповідача, у справі відсутні докази того, як саме позивач дізнався про переплату аліментів, позивачем не було допущено помилки при сплаті аліментів на свою дитину, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Також суд зауважив, що хоча аліменти сплачувалися відповідачці, проте вони йшли на утримання їх спільної дочки, якій на момент ухвалення судового рішення від 03.09.2018 ще не виповнилось 23 роки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права. На думку, апелянта судом невірно встановлено форму сплати аліментів, оскільки аліменти з позивача стягувалися у примусовому порядку відділом ДВС. Також апелянт вважає покладені судом першої інстанції в основу рішення висновки судів про застосування ст.1215 ЦК України такими, що не стосуються вказаної справи та регулюють інші правовідносини. Представник позивача з посиланням на ч.2 ст. 85 СК України та ст. 1212 ЦК України вважає, що аліменти в сумі 37 549,40 грн були отримані відповідачем без достатньої правової підстави, а тому вони підлягають поверненню, і за користування зазначеними коштами нараховуються проценти в розмірі 5307,35 грн. Враховуючи вказане просить оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вказує на те, що оскаржене рішення є законним, а апеляційна скарга безпідставною. Відповідач зазначає, що ні в законі, ні в жодному рішенні суду не було встановлено безпідставність отримання аліментів на утримання дочки. ОСОБА_2 вказала, що вона працює разом з позивачем і до звернення Кульбуца до суду вони підтримували нормальне спілкування та останньому було відомо, що дочка припинила навчання. Відповідач вважає, що заявлені позивачем вимоги є бажанням позивача отримати через суд незаконну матеріальну вигоду. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог, а сплачені ним аліменти є власністю дитини. Враховуючи наведене, просить рішення суду залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

В засіданні апеляційного суду, яке проведено в режимі відеоконференцзв`язку, представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу з визначених мотивів підтримав. Вважаючи оскаржене рішення незаконним і необгрунтованим, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив. Крім того, представник зазначив, що всі кошти, виплачені позивачем в якості аліментів, і які перераховувались на картковий рахунок ОСОБА_2 , пішли на утримання його дочки ОСОБА_5 , яка на даний час є вагітною. Представником також наголошено, що ОСОБА_1 знав про те, що у 2017 році дочка припинила навчання, однак він продовжував сплачувати аліменти. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 1995 року, який рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 лютого 2011 року розірвано, дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з ОСОБА_2 (а.с.8).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 березня 2011 року з позивача на користь відповідачки визначено стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Рішення суду набрало законної сили та не було оскаржено жодною з сторін.

Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 вересня 2014 року з позивача стягувалися аліменти на користь відповідачки на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 серпня 2014 року до досягнення ОСОБА_6 23-річного віку (а.с.10-11). Рішення суду набрало законної сили, не було оскаржено жодною з сторін.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року, яке вступило в законну силу 01 листопада 2018 року, припинено з 01 липня 2017 року обов`язок позивача щодо утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді щомісячно сплати аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення ОСОБА_8 23-річного віку на користь відповідачки, стягнення яких розпочато з 12 серпня 2014 року (а.с.12-13).

На підставі зазначеного вище рішення державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області 16 листопада 2018 року ВП № 45897866 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 346/4422/14-ц від 07.10.2014 (а.с.60-61).

Мотивувальна частина

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У даному випадку, колегія суддів вважає, що підстави, передбачені законом, для віднесення сплачених аліментів до безпідставно набутих відповідачем, відсутні.

Крім того, стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, за нормами п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум не є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі відсутності недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту недобросовісності, зловживань з боку відповідача, оскільки доказів вказаного матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. У ч.2 названої статті вказано, що той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 використала названу позивачем суму коштів, сплачених в якості аліментів, не за цільовим призначенням. Власником оспорюваної ОСОБА_1 суми аліментів стала його повнолітня дочка, до якої позову про повернення коштів не пред`явлено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк