__________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7837/19
Провадження № 2/520/3700/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 року

Київський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Калашнікової О.І.

при секретарі Шеховцевій О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» у квітні місяці 2019 року звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 18.04.2012 року у сумі 12270,95 грн, стверджуючи, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував не в повному обсязі і не своєчасно, тому і утворилась заборгованість за договором кредиту, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 6282,58 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 1522,34 грн, пені за прострочене зобов`язання в сумі 3305,51 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі від 100 грн 100 грн, і штрафів в сумі 500 грн і 560,52 грн. До позову Банк надав заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.05.2019 року відкрите спрощене позовне провадження і справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін про дату, час та місце розгляду справи.

14.05.2019 року відповідач надав до суду клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. Клопотання ОСОБА_1 суд задовольнив і справу призначив до підготовчого судового засідання.

06.06.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позов.

26.06.2019 року Банк надав заяву про уточнення позовних вимог разом з додатковими письмовими доказами. Банк зазначив, що при підготовці позову була допущена помилка, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг надав до банку заяву 08.08.2011 року , а не 18.04.2012 року, як зазначалось у первісному позові, на отримання кредиту в сумі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 08.07.2019 року відповідь на відзив на позов. Банк у відповіді виклав вимогу про розгляд справи за відсутності представника позивача.

10.09.2019 року ухвалою суду закрите підготовче судове засідання і справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.

Суд вислухав відповідача, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

Як стверджує Банк у позові і відповіді на відзив 08.08.2011 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» підписав заяву б/н, на підставі якої отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк доводить, що між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг на отримання кредиту та платіжної кредитної картки, шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір, що відповідає, на думку Банку, положенням ст..634 ЦК України.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 30% на рік. У позові Банк посилається на своє право збільшити розмір кредитного ліміту, але не зазначає коли і до яких розмірів було (якщо було) збільшено відповідачу кредитний ліміт. Банк також зазначає, що зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів мала місце з 01.09.2014 року -до 34,8%, з 01.04.2015 року до 43,2% і стверджує, що надсилав на адресу відповідача повідомлення про підвищення процентної ставки.

Банк доводить, що в порушення умов договору ОСОБА_1 не своєчасно і не в повному обсязі погашав заборгованість за використаним кредитним лімітом, тому у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг Банк нарахував відповідачу пеню і штраф за порушення умов договору. Посилаючись на положення525-527,530,629, 634,1050,1054 ЦК України Банк вимагає ухвалити судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 6282,58 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 1522,34 грн, пеню за прострочене зобов`язання в сумі 3305,51 грн, пеню за несвоєчасність сплати боргу в сумі від 100 грн 100 грн, і штрафи в сумі 500 грн і 560,52 грн.

Відповідач, не визнаючи позов, надав такі пояснення: договір на отримання карткового кредиту з лімітом в 5000 грн він не укладав ні з А-Банком ні з Приватбанком (а.с.11, 94). Він ОСОБА_1 у період 2012року-2015 рік займався підприємницькою діяльністю і в АТ КБ «Приватбанк» оформив декілька рахунків та отримав банківські картки за цими рахунками, якими користувався під час роботи. Для оформлення рахунків, він заповнював заяви, але ніколи не надавав заяв про надання йому кредитних коштів. На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на самі анкети-заяви, надані Банком - від 18.04.2012 року (до А-Банку) , від 08.08.2011 року (до Приватбанку), які не містять відомостей про яку саме банківську послугу ОСОБА_1 просив йому надати, ні про суму кредитного ліміту. Відповідач також звертає увагу суду на те, що Банк не підтвердив належними доказами надання йому ОСОБА_1 кредиту в сумі 5000 грн в період 2011-2012 років.

Суд дослідив надані сторонами докази, наведені доводи і дійшов висновку, що позов Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заявах, наданих Банком до позову від 18.04.2012 року (а.с.11) та від 08.08.2011 року (а.с.94), з якими начебто ОСОБА_1 звертався до Банку, не зазначено, яку саме банківську послугу фізична особа бажає отримати, відсутні відомості щодо суми кредитного ліміту, щодо процентної ставки. У заявах відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і проценти за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.02.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, позивач не надав доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає (постанова №342/180/17), що в таких випадках неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в вищевказаній постанові зазначає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08.08.2011 року (або 18.04.2012 року) шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує (постанова №342/180/17), що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції, чинній з 15.12.2017) висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду , є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Суд погоджується з доводами відповідача про відсутність належних і допустимих доказів щодо надання Банком ОСОБА_1 кредиту в сумі 5000 грн. Зазначена сума грошових коштів не відображена ні в розрахунках заборгованості, ні в виписках по картковим рахункам (а.с.120-121). Банк надав виписки з рахунків за № НОМЕР_1 , за № НОМЕР_2 , за № НОМЕР_3 , за № НОМЕР_4 . Окрім того, ні розрахунки, ні виписки з рахунків не містять будь-яких відомостей щодо виникнення правовідносин між сторонами по справі у 2011 році. Надані Банком письмові докази свідчать, що в березні 2012 року по рахунку № НОМЕР_5 була проведена одна операція на суму 1 грн, на інших рахунках датою перших операцій вказано 29.05.2012 року, в розрахунках заборгованості першою датою операції за рахунками обліку заборгованості зазначено 29.05.2012 року.

Надані розрахунки заборгованості за кредитним договором не є належним і допустимим доказом наявності у відповідача заборгованості (а.с.5-10, 91-93), тому як не вбачається з цих розрахунків в який період виникла заборгованість, на яку суму, який розмір відсотків і в який період застосовувався.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави вважати позов банку обґрунтованим і доведеним.

Керуючись ст.ст.258,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення 21.10.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.