Справа № 347/2051/18
Провадження № 2/347/77/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

адвоката: Васютина М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 'янівни до Яворівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу державної влади у сфері землекористування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 'янівна звернулася до суду з позовом до Яворівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу державної влади у сфері землекористування.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що рішенням дев`ятнадцятої сесії сьомого демократичного скликання Яворівської сільської ради Косівського району від 07.06.2018р. за №121 вирішила новий договір оренди не укладати, а земельну ділянку площею 1.00га залишити в користуванні ОСОБА_2 без права оренди, оскільки вона була користувачем спірної земельної ділянки більше 15-ти років. Підставою для прийняття такого рішення є те, що закінчився тимчасовий договір оренди земельної ділянки площею 1.00га з ОСОБА_2 та в тому, що дана земельна ділянка спірна. Важають дане рішенням незаконним, оскільки Яворівська сільська рада грубо порушила приписи ст.92 ЗК України та всупереч закону передала у постійне користування фізичній особі ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1.00га. Крім цього, дане рішення порушує законні права та інтереси позивачки, оскільки вона має намір у визначеному законом порядку отримати спірну земельну ділянку для пасовища, а незаконне рішення сільської ради цьому перешкоджає. Просять позов задоволити.

Представник відповідача у поданій до суду заяві просить справу розглядати у його відсутності.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вказана земельна ділянка на уч.Стоянів в с.Яворіввходить в загальну площу землі за яку вона сплачує податок та користується вже тривалий час. Вважає, що позивачка жодного відношення до даної землі немає, а сільська рада законно передала їй дану землю у користування. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Конституції України).

Згідно ч.1,2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Яворівської сільської ради №121 від 07.06.2018р. у зв`язку із закінченням тимчасового договору оренди земельної ділянки площею 1.00га з ОСОБА_2 та в тому, що дана земельна ділянка спірна, яка розташована в с.Яворів уч.Стоянів сесія сільської ради вирішила новий договір оренди не укладати, а земельну ділянку площею 1.00га залишити в користуванні ОСОБА_2 без права оренди, оскільки вона була користувачем спірної земельної ділянки більше 15-ти років.

Суд вважає дане рішення законним, оскільки сільська рада вирішила питання щодо передачі даної землі у користування ОСОБА_2 у відповідності до вимог чинного законодавства, не порушуючи при цьому права та інтереси жодних осіб.

Саттею 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Судом встановлено, що земельна ділянка, яка розташована в с.Яворів уч.Стоянів перебувала тривалий час у користуванні ОСОБА_2 Жодних претензій за період користування вказаною землею до ОСОБА_2 чи до Яворівської сільської ради ніхто не пред`являв, оскільки відсутні будь-які документи з приводу даних обставин у матеріалах справи.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Яворівської сільської ради Косівського району від 10.06.2019р. №532 в ній зазначено, що в користуванні ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка загальною площею 1.40га на уч.Стоянів, с.Яворів, яка належить до комунальної власності і числиться за нею в погосподарських книгах.

Що стосується долученої до матеріалів справи заяви від 19.12.2016р., яка свідчить про те, що ОСОБА_1 в 2016р. звернулася до сільської ради про надання їй пасовища, яке знаходиться в с.Яворів уч.Стоянів, яке входило до її господарства, котре придбали її батьки у 1989році у ОСОБА_3 , то дана заява не може бути доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки заява не дає право на користування землею чи на першочергове отримання її в користування.

Тобто, з наведених документів вбачається, що ОСОБА_1 тільки в 2016році звертається із заявою до сільської ради, незважаючи на те, що ОСОБА_2 користується даною землею досить тривалий час і до 2016р. у ОСОБА_1 не виникало питання узаконити дану землю, яку, як вона ствердила, придбали її батьки.

Відповідно до пояснень позивачки та її представника в судовому засіданні ОСОБА_1 фактично користується спірною земельною ділянкою, проте жодних доказів на підтвердження даних обставин ними не було представлено.

Також не знайшло твердження позивачки про те, що дану земельну ділянку купили її батьки, оскільки відсутній договір купівлі-продажу землі та, як зазначила позивачка, дана земля в погосподарських книгах не числиться і будь-яких документів щодо належності земельної ділянки їй чи її батькам суду не надано.

Не заслуговує на увагу й твердження представника позивачки щодо черговості подання заяв до сільської ради про отримання даної землі в користування. Оскільки, ОСОБА_2 дана земельна ділянка була надана в тимчасову оренду, а тому вона, згідно закону має першочергове право на отримання даної землі в користування.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ч.2ст.4). Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою(ч.1ст.5).

Статтею 9 даного закону передбачено переважне право орендаря на отримання орендованої земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Крім цього, як зазначив в судовому засіданні представник позивачки, що сільська рада не має права передавати фізичній особі земельну ділянку в користування. Тоді виникає запитання, чому позивачка ОСОБА_1 звертається про надання даної земельної ділянки в користування, коли, на думку її представника, таке право в неї відсутнє.

Таке твердження не відповідає нормам права, оскільки у відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад в тому числі і надання земельних ділянок в користування, що передбачено вимогами земельного законодавства.

Згідно ч.1,2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону (частина друга статті 13 Конституції України.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, позивачка не довела в судовому засіданні, що вона має переважне право на отримання вказаної землі і прийняття рішення сільської ради порушує її право, як законного землекористувача чи власника, тобто жодних порушень прав на землю ОСОБА_1 судом не встановлено, та й позивачка в судовому засіданні так і не пояснила, які саме права та інтереси її зачепаються.

Що стосується викопіровки із генерального плану села, то на ній не можливо ідентифікувати житловий будинок, про який стверджує позивачка та який знаходиться на спірній землі. Інших доказів того, що саме на цій земельній ділянці знаходиться житловий будинок, чи земельна ділянка знаходиться біля її житлового будинку суду не надано.

Долучений до матеріалів справи акт земельної комісії Яворівської сільської ради №18-001 від 15.06.2018р. свідчить про те, що на місце виходила земельна комісія, згідно поданої ОСОБА_1 заяви про використання спірної земельної ділянки. Комісією було встановлено, що земельна ділянка знаходиться на уч.Стоянів в с.Яворів та більше 15 років знаходиться в користуванні ОСОБА_2 , про що свідчать записи в погосподарських книгах.

Згідно даних записів загальна площа, яку використовує ОСОБА_2 становить 1.4га. Інших площ, які б були в користуванні або на які існували державні акти в ОСОБА_2 немає.

За змістом статей 12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, підставами для визнання правового акту органу державної влади протиправним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Проте, жодних правових підстав про визнання рішення Яворівської сільської ради від 07.06.2018р. за №121 незаконним суд не вбачає, а тому вимоги позивачки являються безпідставними, необґрунтованими та не доведеними в судовому засіданні і не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, ст.ст. 116, 124, 152 ЗК України та керуючись ст.ст. 214215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 'янівни до Яворівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу державної влади у сфері землекористування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк