Справа № 242/4839/17
Провадження № 2/242/69/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі судді Любчика О.В., за участю секретаря Каменської А.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 щодо поділу спільного майна подружжя,

встановив:

у листопаді 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Під час розгляду справи позивачка уточнила позов, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 року, з листопада 2012 року шлюбні відносини між ними припинились, стали проживати окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05.12.2017 шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу на позивача було оформлено право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , гараж АДРЕСА_4 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 з надвірними побудовами, та земельну ділянку площею 0,0553 га; квартиру АДРЕСА_6 . Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , з надвірними побудовами був придбаний за спільні кошти з відповідачем та право власності зареєстровано за відповідачем. Земельна ділянка за цією ж адресою належить відповідачу на підставі державного акту (приватизація) і є його особистою власністю.

Квартира АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , що АДРЕСА_1 було придбано позивачем до шлюбу за особисті кошти виходячи з наступного.

10.11.2006 року між нею та ТОВ «Цивільбуд» було укладено декілька договорів пайової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_7 , відповідно до яких остання сплатила пайові внески за власні кошти за придбання квартири АДРЕСА_8 . Пайовий внесок в повному обсязі в сумі 208444 гривні за договором був сплачений позивачем до шлюбу в квітні 2007 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №329 від 03.04.2007 року, виданою ТОВ «Цивільбуд».

Пайовий внесок за договором щодо будівництва нежитлового приміщення АДРЕСА_9 також сплачено у травні 2007 року в сумі 79739 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №400 від 21.05.2007 року, виданою ТОВ «Цивільбуд».

Пайовий внесок за договором щодо будівництва нежитлового приміщення АДРЕСА_10 також сплачено у березні 2007 року в сумі 54958 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №222 від 12.03.2007 року, виданою ТОВ «Цивільбуд».

Квартиру АДРЕСА_6 придбано на ім`я позивача згідно договору купівлі-продажу від 22.02.2008 року за кошти батьків позивача. Придбання квартири в м. Києві було обумовлено тим, що в цьому ж будинку квартира АДРЕСА_11 належить сестрі позивача ОСОБА_6 та батько хотів, щоб доньки проживали в одному будинку. У витратах на ремонт придбаної квартири ані позивач ані відповідач не приймали участі. Ремонт було здійснено за кошти батьків позивачки. Дитина подружжя, ОСОБА_7 , з жовтня 2012 року захворів на тяжке онкологічне захворювання, у зв`язку із чим лікувався в державі Ізраїль. В 2014 році, після повернення з лікування, позивач з сином стали проживати у цій квартирі до вересня 2017 року, оскільки залишатися у м. Донецьку під час загострення збройного конфлікту було небезпечно для дитини. На теперішній час позивач з дитиною частину часу проживає у Донецьку, частину часу у м. Києві у вказаній квартирі. Квартира регулярно використовуються для проживання під час поїздок для лікування та обстеження в м. Києві, а також проживання під час канікул. З моменту фактичного припинення шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не надає допомоги на її лікування та профілактичне обстеження. На підтвердження чого є копії виписок з лікарні про сплату від 16.02.2017 року на 8 аркушах на суму 226 297, 23 доларів США та довідка з ПАТ «ПУМБ» від 17.03.2017 про здійснення витрат на суму 142 897 доларів США, та це далеко не всі витрати. Відповідач знаходиться поза межами України, врегулювання спору про стягнення аліментів з нього ускладнено, а реальне отримання коштів на утримання дитини за рішенням суду унеможливлюється. Позивач вважає, що вищенаведені обставини в достатній мірі обґрунтовують можливість при вирішенні питання про розділ майна відступити від рівності часток подружжя і провести розділ майна з урахуванням інтересів дитини та витрат на її лікування, понесені позивачем.

За спільні кошти сторін було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 з надвірними побудовами із земельною ділянкою площею 0,0553 га.

Гараж АДРЕСА_12 НОМЕР_1 , що розташований на першому поверсі житлового АДРЕСА_7 , був придбаний позивачем в період шлюбу у травні 2008 року шляхом сплати пайового внеску в сумі 111100 гривень за договором у пайовій участі житлового будинку від 20.05.2008, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №453від 20.05.2008 року та №498 від 30.05.2008 року.

Враховуючи зазначене позивач ОСОБА_3 просить:

визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_8 ,

визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 нежитлове приміщення АДРЕСА_10 ,

визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 нежитлове приміщення АДРЕСА_9 .

Здійснити поділ спільного майна подружжя:

визнати за ОСОБА_4 право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_13 ,

визнати за ОСОБА_4 право особистої власності на гараж АДРЕСА_14 на першому поверсі житлового АДРЕСА_7

визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_6 ,

визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на земельну ділянку площею 0,0553 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та розташований на ній житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_5 ».

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в обґрунтування якого вказав, що з 24.11.2007 року по 05.12.2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 До укладення шлюбу, більше року, вони вже проживали однією родиною та вели сумісне господарство. З уточненою позовною заявою не згоден, вважає, що надані ОСОБА_3 платіжні документи про внесення від її імені пайових внесків у будівництво до дати укладення шлюбу жодним чином не свідчать про те, що приміщення АДРЕСА_15 та квартира АДРЕСА_8 доводять право особистої власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно. Укладення договорів та внесення внесків відбувалося вже після прийняття спільного рішення про реєстрацію шлюбу та в період коли вони з позивачкою за первісним позовом проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_16 . Окрім того, право власності на нерухоме майно підлягає державної реєстрацій та виникає з моменту реєстрації нерухомого майна. Усе спірне майно у тому числі і на новостворені приміщення АДРЕСА_15 та квартира АДРЕСА_8 зареєстроване під час перебування позивачки у шлюбі. Твердження ОСОБА_3 про те, що квартира АДРЕСА_6 купувалася за кошти її батька нічим не підтверджені та є лише її вигадкою.

Житловий будинок АДРЕСА_13 хоча і був придбаний ним у ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі, але за особисті кошти, тобто як особисте майно. Коштами, які ОСОБА_3 отримала за продаж будинку, остання розпорядилася як особистим майном на власний розсуд. Про це свідчить договір купівлі продажу №572 від 19.03.2009 року.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 вважає спільно придбаним майном подружжя, що підлягає поділу:

-квартира АДРЕСА_6 ,

-житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_5 та земельна ділянка площею 0, 0553 га кадастровий номер НОМЕР_2 , на якій розташований будинок АДРЕСА_5 « АДРЕСА_13 ,

-приміщення АДРЕСА_9 ,

-приміщення АДРЕСА_10

-гараж АДРЕСА_14 , що розташований на першому поверсі житлового АДРЕСА_17 АДРЕСА_7 ,

-квартира АДРЕСА_8 .

Тому, просить суд визнати за позивачем та відповідачем ідеальні частки по Ѕ в спільному майні без його реального поділу та визнати таке майно спільною частковою власністю.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 листопада 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_3 від 06.12.2017 року та відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви від 08.02.2018 року.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2018 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року скасовано, справу для продовження розгляду направлено до суду першої інстанції.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13 серпня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя прийнято до провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на спірне нерухоме майно та заборонити здійснювати його відчуження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05 вересня 2018 року у поданій заяві про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 05 вересня 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Селидівського міського суду від 27.11.2018 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя від 08.02.2018 року. Прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 щодо поділу спільного майна подружжя в одному провадженні з первісним позовом. Закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року у об`єднаній цивільній справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26 березня 2019 року зобов`язано ОСОБА_3 надати суду документи на нерухоме майно, фотознімки об`єктів нерухомості, дозвіл на проведення призначеної експертизи по матеріалам справи. Провадження зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08 травня 2019 року провадження у справі поновлено.

Позивач ОСОБА_3 за первісним позовом у судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала уточнені позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі, пояснення надала аналогічно тим, що викладені у позовній заяві, запереченнях на зустрічну позовну заяву.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримав зустрічний позов в повному обсязі, проти первісного позову заперечував, пояснення надав суду аналогічно тим, що викладені у зустрічній позовній заяві та запереченнях на первісний позов.

З врахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін по справі за участю їх представників.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, допитавши свідка ОСОБА_8 встановив такі обставини.

Сторони з 24 листопада 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 18.12.2017 року (т.1 а.с.11, т.2 а.с.204).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого 28.07.2009 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.20).

10.11.2006 року між позивачем за первісним позовом та ТОВ «Цивілбуд» (ООО «Гражданстрой» - російською мовою) укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_7 та додаткову угоду до вказаного договору від 26.12.2011, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво 4-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 214,6 м2. Вартість квартири складає 208444 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №329 від 03.04.2007 року ОСОБА_3 ТОВ «Цивілбуд» сплачено 208444 гривень. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.09.2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, чотирикімнатна квартира АДРЕСА_8 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 із часткою 1/1.

10.11.2006 року між позивачем за первісним позовом та ТОВ «Цивілбуд» (ООО «Гражданстрой» - російською мовою) укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_7 та додаткову угоду до вказаного договору від 26.12.2011, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво приміщення АДРЕСА_3 , АДРЕСА_18 складає 54958 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №222 від 12.03.2007 року ОСОБА_3 ТОВ «Цивілбуд» сплачено 54958 гривень. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.09.2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, приміщення АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , на першому поверсі належить на праві приватної власності ОСОБА_3 із часткою 1/1.

10.11.2006 року між позивачем за первісним позовом та ТОВ «Цивілбуд» (ООО «Гражданстрой» - російською мовою) укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_7 та додаткову угоду до вказаного договору від 26.12.2011, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво приміщення АДРЕСА_2 , АДРЕСА_19 134,1 АДРЕСА_20 складає 79739 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №400 від 21.05.2007 року ОСОБА_3 ТОВ «Цивілбуд» сплачено 79739 гривень. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.09.2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, приміщення № АДРЕСА_2 загальною площею 134,1 кв.м., в підвальному поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 із часткою 1/1.

20.05.2008 року між позивачем за первісним позовом та ТОВ «Цивілбуд» (ООО «Гражданстрой» - російською мовою) укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_7 та додаткову угоду до вказаного договору від 26.12.2011, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво гаражу № АДРЕСА_14 , загальною площею 22,0 м2. Вартість гаражу складає 111100 гривень. Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів №498 від 30.05.2008 року та № 453 від 20.05.2008 року ОСОБА_3 ТОВ «Цивілбуд» сплачено 111100 гривень. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13.08.2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, гараж № 48 площею 22,2 кв.м. на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 із часткою 1/1.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_6 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 27,60 к.м., загальною площею 48,70 кв.м. Відповідно до Реєстраційного посвідчення № 029896, виданого 29.02.2008 року Київським міським БТІ, квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 березня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О., ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбав у власність житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_13 , що розташований на землях Держфонду. На земельній ділянці площею 875 кв.м. розташовано: А-1 житловий будинок, сторч. з спасти, загальною площею 88,0 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., В-сарай, шл/наб, З-сарай, каркас в 1 дош., К-душ, карк. в 1 дош., М-зливна яма, цегла, Л-убиральня, каркас в 1 дош., № 1-5 огородження (м/ц), І-ІІ замощення (м/ц), *трубопровід. Будинок належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2015 року та зареєстрованого в БТІ м. Донецька 04.11.2005 року.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , виданого 04.06.2010 року Донецькою міською радою, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0892 га за адресою: АДРЕСА_13 , та вона призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель.

З договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 28 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кандзюбою О.Є., суд встановив, що ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_3 купила житловий будинок з надвірними спорудами, а саме: житловий будинок (шл/бет) літ. А-1, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м.; гараж (шл/бет) літ. Б; убиральня (дош.) літ. Г; яма вигрібна літ. Д; душ (каркас в 1 дош.) літ. Е; трубопровід літ. О; огородження літ. № 1, 2; тротуар літ. Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 , виданого 04.11.2009 року управлінням Держкомзему у місті Донецьку, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0553 га, яка розташована по АДРЕСА_5 , та її цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 квітня 2019 року, проведеної експертом Донецького НДІСЕ Міністерства юстиції України, вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_8 становить 893 831,0 грн.; ринкова вартість приміщення АДРЕСА_9 складає 377 372,0 грн.; ринкова вартість приміщення АДРЕСА_9 складає 828 143,0 грн.; ринкова вартість гаражу АДРЕСА_4 складає 110 685,0 грн., ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_13 (з урахуванням АДРЕСА_13 , складає 343 145,0 грн.; ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_5 (з урахуванням АДРЕСА_13 , складає 429 815,0 грн.; ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 , складає 1 096 825,0 грн.

Згідно висновку до звіту ідентифікатор по базі ФДМУ 2355453_27102017_ DON17-10-400, складеного 27.10.2017 року ПП «Донецько-Східний Брокерський Торговий Дім», ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_13 , становить 309 873,14 грн. без урахування ПДВ.

Статтею 57 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як встановлено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного суду України від 7 вересня 2016 року у справі №6-801цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що є батьком позивача ОСОБА_3 У листопаді 2007 року сторони уклали шлюб та стали проживати за місцем мешкання ОСОБА_3 Самостійного заробітку подружжя не мало, тому він надавав донці фінансову допомогу. Він влаштував на роботу відповідача. У лютому 2008 року він за власні кошти придбав особисто для доньки ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_6 , оскільки раніше придбав квартиру АДРЕСА_11 у цьому ж АДРЕСА_21 старшої доньки ОСОБА_6 , щоб доньки проживали разом в одному будинку. Вартість квартири № 84 склала 1 414 000 гривень, які він через представника ОСОБА_13 передав продавцям. Вказаних грошових коштів у молодої сім`ї не було і вони не могли її придбати. Квартиру він придбав особисто для доньки ОСОБА_12 . Ремонт квартири проведено також за його кошти. Крім того, зазначив, що у 2007 році, до укладення між донькою та відповідачем шлюбу, особисто ОСОБА_12 надав грошові кошти (подарував) на будівництво та придбання чотирикімнатної квартири та офісних приміщень для ведення нею бізнесу, по АДРЕСА_7 . Яке майно придбавалось подружжям у період шлюбу, де вони працювали та який у подружжя був сімейний дохід йому невідомо. 27 листопада 2012 року у онука ОСОБА_14 було виявлено тяжку онкологічну хворобу. Онука необхідно було терміново везти на лікування до Ізраїлю або до Німеччини. Значну частину коштів на лікування надав позивачу саме він, допомагали знайомі, ОСОБА_15 також витратила свої заощадження. На лікування в лікарні Ізраїлю було витрачено більше 200 тис. доларів США. Батьком ОСОБА_4 з часу, коли захворів онук, матеріальної допомога на лікування не надавалась. Він навіть не цікавився долею дитини. Допомога не надається і по теперішній час. Де знаходиться ОСОБА_4 йому невідомо.

Згідно зі статтею 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 , АДРЕСА_22 , розташовані АДРЕСА_23 будинку АДРЕСА_7 не є спільною сумісною власністю сторін у справі, адже пайові (дольові) внески за це майно в повному обсязі сплачені позивачем до шлюбу, що також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_8

Відповідачем не надано доказів, що ним здійснювалася сплата пайових (дольових) внесків за спірну квартиру АДРЕСА_24 41, чи пайові внески сплачувались за рахунок коштів, одержаних внаслідок його сумісної праці та, що пай (доля) є сумісною власністю подружжя, відповідно, вести мову про те, що це майно є спільним сумісним майном подружжя, правових підстав немає.

Разом із тим, суду не надано належних та допустимих доказів, що сторони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство до укладення шлюбу, а також приймали спільне рішення про укладання договорів на пайову участь у будівництві зазначеного майна. Такі обставини в судовому засіданні встановлені не були та спростовані матеріалами справи.

Сам по собі факт оформлення правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно на підставі свідоцтв на право власності від 03.09.2012 та реєстрація права власності в КП БТІ м. Донецька в період шлюбу сторін, не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права сумісної власності подружжя.

Застосування, на думку представника відповідача (позивача за первісним позовом), до спірних правовідносин вимог ст. 182, 331 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими регламентовано порядок та момент набуття права власності на майно а саме, з моменту державної реєстрації, суд вважає безпідставним з огляду на викладене вище.

Вирішуючи питання щодо спірної квартири АДРЕСА_6 , суд виходить з наступного. Як встановлено судом, вказана квартира була придбана за кошти батька ОСОБА_8 для позивачки ОСОБА_3 та оформлена на її ім`я 22.02.2008 року через представника ОСОБА_13 , який передав продавцям ОСОБА_10 та ОСОБА_9 1414000 гривень.

Суд звертає увагу на те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 менше ніж через три місяці після укладення сторонами шлюбу. Представник відповідача в судовому засіданні не вказував, що квартира була придбана за його кошти, або за кошти позивачки, посилався тільки на те, що квартира придбана у період шлюбу.

Проте, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що саме він придбав донці квартиру в Києві, на придбання вказаної квартири у сторін не було коштів. Придбання ним ОСОБА_3 квартири у Києві було обумовлено тим, що в будинку ОСОБА_16 , АДРЕСА_25 мешкає ОСОБА_6 , інша донька свідка, сестра позивача. Крім того, ремонт квартири АДРЕСА_26 було зроблено ОСОБА_8 , сторони участь в цьому не приймали. Відповідач в квартирі жодного дня не проживав.

Відповідно до договору дарування від 14.09.2018 ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_27 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року.

Крім того, витрати на утримання спірної квартири несе ОСОБА_3 , що встановлено з наданих суду договорів про надання послуг з охорони квартири АДРЕСА_28 .кв. від 29.10.2014, квитанцій щодо сплати комунальних послуг (т.4 а.с.76-92).

Суд повторює, що згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеній у постанові №6-801цс16 від 07.09.2016, обов`язковим для констатування «спільності» майна в рівних частках є також те, що таке майно було придбано за рахунок спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Таким чином, тягар доказування, із особи, яка заявила про те, що майно не належить до спільної сумісної власності перекладено на другу особу, яка про таку обставину нічого не заявляла та стояла на тому, що майно придбане у шлюбі є спільною сумісною власністю незалежно від спільної участі в матеріальній стороні придбання певного майна.

Отже, доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що квартира АДРЕСА_6 та придбана на ім`я відповідача у період шлюбу є спільною сумісною власністю є безпідставними, оскільки ним не надано суду доказів, що спірна квартира була придбана за рахунок спільної участі подружжя коштами або працею в її набутті. Доводи позивача ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_8 з приводу того, що квартира придбана ОСОБА_3 за кошти її батька належними та допустимими доказами відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) не спростовані.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача ОСОБА_2 , що ОСОБА_4 надавав згоду на купівлю спірної квартири у м. Києві, тому квартира є спільною сумісною власністю і підлягає поділу в рівних частках, оскільки сама така згода за наявності належним чином встановлених обставин справи на підставі оцінених судом доказів про набуття майна лише одним із подружжя за власні кошти, не має правового значення.

Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_6 хоча і придбана у період шлюбу ОСОБА_3 , але за кошти, які не належали подружжю, тому вказана квартира не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Вирішуючи питання щодо спірного житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_13 суд виходить із наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу №572 від 19.03.2009 року вказаний будинок придбано ОСОБА_4 у період шлюбу сторін у позивача ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач ОСОБА_3 купівлю-продаж вказаного будинку було вчинено між сторонами з метою набуття у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, де розташований будинок, шляхом її приватизації.

Відповідно до державного акту серії НОМЕР_4 від 04.06.2010 року право власності на земельну ділянку площею 0,0892 га, кадастровий номер НОМЕР_6 , що розташована у АДРЕСА_13 , належить ОСОБА_4 Акт видано на підставі рішення Донецької міської ради.

Разом з тим, суд не приймає доводи позивача, що спірний будинок є особистою власністю відповідача ОСОБА_4 , оскільки придбаний за його особисті кошти, які передані позивачу ОСОБА_3 та яка розпорядилася ними на власний розсуд, оскільки вони є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, спірний житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_13 є спільною сумісною власністю сторін.

В судовому засіданні сторони не оспорювали те, що земельна ділянка площею 0,0553 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та розташований на ній житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_29 , що розташований на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_7 є спільним майном подружжя.

Вирішуючи питання щодо поділу майна сторін, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, суд виходить із наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 30 Постанови №11 від 21.12.2017 дав судам роз`яснення, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, а також відступлення від засади рівності часток подружжя, на думку суду, є наступними.

Так, спільна дитина сторін ОСОБА_5 проживає разом із позивачем ОСОБА_3 , що не оспорюється сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не сплачує добровільно аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , не несе додаткові витрати на лікування та утримання дитини.

Згідно довідки від 10.05.2017 року, виданої дитячим гематологічним відділенням ОСОБА_17 , ОСОБА_18 проходив лікування в дитячому гематологічному відділенні з 2012 року по січень 2014 року з діагнозом (по рос. «нейробластома средостения генетического типа N-myc 4-й стадии (костный мозг)». Вартість лікування склала 226 297,23 доларів США. В даний час дитина перебуває під наглядом, кожні півроку проходить обстеження згідно рекомендацій лікаря (т.4 а.с.8-11).

Крім того, за період з 12.06.2017 по 13.02.2019 року на лікування, обстеження дитини та консультації лікарів витрачено 27056,69 доларів США, що підтверджено платіжними квитанціями (т.4 а.с.25-65).

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що позивачем ОСОБА_3 понесені значні витрати на лікування та обстеження дитини.

Разом з тим, участь відповідача ОСОБА_4 у зазначених витратах на дитину відповідачем суду не доведена. Суд не приймає доводи відповідача, що ним було передано автомобіль LEXSUS ES350, д.н. НОМЕР_7 , від продажу якого позивач отримала кошти, які у подальшому були витрачені на лікування, оскільки надані представником відповідача ОСОБА_2 : заява №216932385 від 06.11.2018, договір від 06.11.2018, висновок експерта від 06.11.2018, довіреності та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, такого не містять.

Отже, вказані обставини, на думку суду, при вирішенні питання про розподіл спільного майна сторін, в достатній мірі обґрунтовують можливість суду відступити від принципу рівності часток майна подружжя, розподіливши спільне майно сторін з урахуванням інтересів дитини наступним чином: право особистої власності на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_5 » та земельну ділянку площею 0, 0553 га кадастровий номер НОМЕР_2 , на якій розташований будинок АДРЕСА_5 «а АДРЕСА_13 вартістю 429 815,0 грн. визнати за ОСОБА_3 ; право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_13 вартістю 309 873,14 грн. та гараж АДРЕСА_14 , АДРЕСА_30 на першому поверсі житлового АДРЕСА_7 вартістю 110 685,0 грн. визнати за ОСОБА_4

Крім того, суд прийшов до висновку про можливість визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_31 АДРЕСА_10 та квартири АДРЕСА_6 за ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши обставини справи, суд прийшов до висновку що позовні вимоги первісного позивача ОСОБА_3 підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, з відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 на користь позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, у розмірі 4800 гривень та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи №6060 у розмірі 8236 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 57, 69-71 СК України, ст. 12, 13, 77-80, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 :

- квартиру

АДРЕСА_32 приміщення АДРЕСА_2 (сорок один), загальною площею 134,1 кв.м., в підвальному поверсі житлового будинку

АДРЕСА_1 приміщення АДРЕСА_33 на першому поверсі житлового АДРЕСА_1 ,

- квартиру АДРЕСА_34 , будинок номер АДРЕСА_35 (тридцять чотири дріб один).

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 :

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_13 , загальною площею 88,0 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., з надвірними побудовами, який розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м.;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з надвірними побудовами;

- земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_5 » (двадцять «а»), кадастровий номер НОМЕР_2 ;

- гараж АДРЕСА_14 , площею 22,2 кв.м., на першому поверсі житлового будинку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_3 право власності на:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з надвірними побудовами;

- земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_5 » (двадцять «а»), кадастровий номер НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_13 , загальною площею 88,0 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., з надвірними побудовами, який розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м.;

- гараж АДРЕСА_14 , площею 22,2 кв.м., на першому поверсі житлового будинку житлового будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи №6060 у розмірі 8236 (вісім тисяч двісті тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач-відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_16 , ІПН НОМЕР_8 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_13 , ІПН НОМЕР_9 .

Суддя