Справа № 600/409/18
Справа № 2/600/198/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Липної О.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила: визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла16.12.2003 року, право власності на 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_1 , зокрема: житловий будинок (А), побудований із цегли, загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 33,3 кв.м., сарай (В), побудований із каменю, загальною площею 58,8 кв.м., погріб (Г), побудований із цегли, загальною площею 22,4 кв.м., металеві ворота (№ 1), загальною площею 5,0 кв.м., огорожу (№ 2), із штахетника, загальною площею 13,2 кв.м. та визнати за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частки цього ж будинковолодіння.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її свекрусі ОСОБА_6 , як голові колгоспного двору, видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, що в АДРЕСА_1 , який складався із 7 (семи) членів. Членами колгоспного двору, окрім ОСОБА_6 , були: свекор позивача ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), позивач ОСОБА_1 та відповідачі: чоловік позивача ОСОБА_2 , діти позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. Вказує, що на день смерті її свекра ОСОБА_3 із ним постійно проживали: ОСОБА_6 (її свекруха), ОСОБА_2 (її чоловік), ОСОБА_1 (сама позивач), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (її діти). Відтак, вважає, що її свекруха ОСОБА_6 , як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент смерті її свекра ОСОБА_3 ), прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , так як була зареєстрована, постійно проживала із ним на час відкриття спадщини та фактично вступила в управління спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 її свекруха ОСОБА_6 померла. За життя вона розпорядилася своїм майном та склала 15.12.2003 року заповіт, згідно якого заповіла все належне їй на час смерті майно ОСОБА_1 .. Після смерті свекрухи вона звернулася до Козівської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що власність колгоспного двору не передбачена. На даний час, вона бажає оформити право власності на цілий житловий будинок після смерті свекрухи, а інші члени колгоспного двору не заперечують щодо цього, тому просить у судовому порядку визнати її власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 14.08.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у ній.

28.01.2019 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позову, у якій він вказує, що позовні вимоги його матері ОСОБА_1 визнає та просить розглядати справ у його відсутності (а.с.58).

31.01.2019 року ОСОБА_2 подав до Козівського районного суду Тернопільської області заяву про визнання позову його дружини ОСОБА_1 в повному обсязі та просив здійснювати розгляд цієї справи у його відсутності (а.с.61).

31.10.2019 року аналогічна заява про визнання позову надійшла і від сина позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_5 (а.с.65).

Крім того, 11.06.2019 року від відповідача ОСОБА_4 сина позивача ОСОБА_1 також надійшла заява про визнання позову його матері в повному обсязі та здійснення розгляду справи у його відсутності (а.с.89).

11.06.2019 року від позивача ОСОБА_1 до Козівського районного суду Тернопільської області надійшла заява про розгляд справи за її позовом у її відсутності. При цьому, позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.92).

Позивач та її представник у підготовче засідання не з`явилися, однак позивач подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, а справу слухати у її відсутності (а.с.92).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у підготовче засідання не з`явилися, однак подали заяви, згідно яких відмовляються від своїх часток у майні колишнього колгоспного двору на користь позивача, позовні вимоги визнають повністю, просять їх задовольнити, а справу слухати у їх відсутності (а.с.58, 61, 65, 89).

Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Оскільки учасники справи, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в підготовче засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, який складається з семи членів, головою якого є ОСОБА_7 , що підтверджується оригіналом свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.05.1990 року (а.с.26).

Як вбачається із виписки з погосподарської книги від 12.04.2018 року станом на 15.04.1991 року членами зазначеного колгоспного двору були: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.21).

Згідно з довідкою Козівського РБТІ від 18.12.2017 року №124 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 належить на праві власності « ОСОБА_7 », ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. При цьому, кожній із зазначених осіб належить 1/7 (а.с.23).

Згідно з копією рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12.10.2005 року, останнім встановлено, що свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_1 , видане виконавчим комітетом Козівської районної ради 30.05.1990 року за №160 на ім`я ОСОБА_7 , належало ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки це одна і та ж особа (а.с.27).

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 20.03.2018 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

На момент смерті ОСОБА_3 , згідно з довідкою виконавчого комітету Будилівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №272 від 12.04.2018 року, з ним, серед іншого, проживала ОСОБА_6 (а.с.20).

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції від 27.12.1996 року), яка діяла на час відкриття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_6 , як встановлено судом, не заявляла про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , а відтак, суд дійшов до висновку, що її слід вважати такою, що прийняла спадщину після його смерті, в тому числі й 1/7 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 .

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 18.12.2003 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

При цьому, 15.12.2003 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого заповіла усе належне їй на момент смерті майно ОСОБА_1 (а.с.29).

Крім того, встановлено, що на момент смерті ОСОБА_6 з нею проживали та були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Будилівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №273 від 12.04.2018 року (а.с.19).

Позивач після смерті ОСОБА_6 , зверталася до Козівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що власність колгоспного двору, як правова категорія та форма власності відсутня у чинному законодавстві (а.с.22).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті.

Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи вимоги ст.549 ЦК Української РСР (в редакції від 30.10.1999 року), що ОСОБА_6 помела 16.12.2003 року і вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , усе своє майно вона на випадок смерті заповіла позивачу, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на 2/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 , задовольнивши позов в цій частині.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з наступних об`єктів: житловий будинок (А), побудований із цегли,загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 33,3 кв.м., сарай (В), побудований із каменю, загальною площею 58,8 кв.м., погріб (Г), побудований із цегли, загальною площею 22,4 кв.м., металеві ворота (№ 1), загальною площею 5,0 кв.м., огорожу (№ 2), із штахетника, загальною площею 13,2 кв.м., суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правозастосування цієї норми роз`яснено в абзаці 2 п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності, як визнання права, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що право звернення із таким позовом має лише власник того чи іншого майна.

Як встановлено судом та зазначалося вище, на підставі довідки Козівського РБТІ №26 від 08.05.2018 року, співвласниками спірного майна є ОСОБА_6 (померла), ОСОБА_3 (помер), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожному з яких належить по 1/7 частині спірного будинковолодіння.

Позивач звернулась в суд із позовом про визнання за нею права власності на 2/7 частини цього будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї свекрухи та на 5/7 частин цього будинковолодіння як за членом колишнього колгоспного двору, покликаючись на те, що члени її сім`ї відмовляються від своїх часток у колишньому колгоспному дворі (в сукупності їхні частки становлять 4/7 частини будинковолодіння) на її користь та визнають позов в цій частині, хоча із вказаних 5/7 частин спірного майна позивачу належить лише 1/7 частина.

Таким чином, суд, встановивши, що позивачу належить лише 1/7 частина спірного будинковолодіння, вважає необґрунтованою та безпідставною позовну вимогу про визнання права власності за ОСОБА_1 як членом колишнього колгоспного двору на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 в частині визнання за позивачем права власності на 4/7 цього будинковолодіння як членом колишнього колгоспного двору оскільки вона не є власником цих 4/7, а тому не може просити суд визнати за нею право власності на це майно в порядку ст.392 ЦК України.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/7 частини будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та до якого входить: житловий будинок (А), побудований із цегли,загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 33,3 кв.м., сарай (В), побудований із каменю, загальною площею 58,8 кв.м., погріб (Г), побудований із цегли, загальною площею 22,4 кв.м., металеві ворота (№ 1), загальною площею 5,0 кв.м., огорожу (№ 2), із штахетника, загальною площею 13,2 кв.м..

В частині позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності як за членом колишнього колгоспного двору на 4/7 частини будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та до якого входить: житловий будинок (А), побудований із цегли,загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 33,3 кв.м., сарай (В), побудований із каменю, загальною площею 58,8 кв.м., погріб (Г), побудований із цегли, загальною площею 22,4 кв.м., металеві ворота (№ 1), загальною площею 5,0 кв.м., огорожу (№ 2), із штахетника, загальною площею 13,2 кв.м. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з врахуванням вимог п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 22.08.1998 року.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 02.12.1998 року.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , паспорт серія НОМЕР_8 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 , паспорт серія НОМЕР_10 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 28.02.2001 року.

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_11 , паспорт серія НОМЕР_12 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 31.03.2005 року.

Суддя О.Б.Гриновець