ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2019 року

м. Харків

справа № 643/10174/18

провадження № 22-ц/818/2878/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Посад»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Посад» про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Мельникової І.Д. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 03 квітня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ Фірма «Посад» про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що факт нещасного випадку на виробництві доведений ним належним чином. При цьому моральна шкода відшкодовується також незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, а також в інших випадках, встановлених законом. ОСОБА_1 вважає, що ТОВ Фірма «Посад» були порушені вимоги законодавства в сфері трудових відносин. Тому наявні підстави для відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 300 000 грн.

Представник відповідача ТОВ Фірма «Посад» - Захаров В.В. надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року - без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем не доведено порушення його законних прав в розумінні ст. ст. 141,153,154 КЗпП України. ОСОБА_2 , який був охоронцем ПП "ДЮА" "КРАТОС", не знаходився в трудових відносинах з ТОВ фірмою "Посад", а згідно договору серії ОА № 30/07/2008 від 30.07.2008 року виконував послуги з надання охорони ТОВ фірми "Посад", тому ТОВ Фірма "Посад" не повинна згідно ст. ст. 1167, 1172 ЦК України нести відповідальність за дії особи, яка безпосередньо не знаходилась з нею у трудових відносинах.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 05.05.2008 року ОСОБА_1 працював начальником відділу транспорту у ТОВ фірми "Посад". 28.02.2012 року звільнений за власним бажанням (а.с.54-56).

30 березня 2011 року стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого позивачеві було спричинено тілесні ушкодження.

Згідно Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 17 жовтня 2011 року, який затверджений начальником територіального управління Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Харківській області, вбачається, що 30 березня 2011 року начальник відділу транспорту ОСОБА_1 знаходився на своєму робочому місці у диспетчерській в головному офісі ТОВ фірми "Посад" за адресою: м.Харків, вул. Тимурівців, 31-а. Під час виконання своїх службових обов`язків - проводив співбесіду з кандидатом на посаду водія. В цей час до приміщення зайшов водій ТОВ Фірма " Посад " ОСОБА_4 у нетверезому стані та почав ображати нецензурною лайкою ОСОБА_1 , та вказувати йому на недоліки, які він вбачає у роботі керівника. Зав`язалася бійка, ОСОБА_1 впав на підлогу, а ОСОБА_4 наносив йому удари ногою. ОСОБА_1 невідкладна швидка допомога доставила до Харківської міської клінічної багатопрофільної лікарні №25 (а.с.9).

Актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 17 жовтня 2011 року встановлено причини нещасного випадку: травмування внаслідок протиправних дій інших осіб. А саме, встановлено, що ОСОБА_4 - водій ТОВ Фірма "Посад" порушив вимоги п.1.9.1. «Інструкції №11 з охорони праці для водія вантажного автомобіля» та п.5.8. Колективного договору ТОВ Фірма "Посад"; ОСОБА_2 - охоронець ПП «ДЮА» «Кратос» порушив вимоги договору серії ОА №30/07.2008 від 30.07.2008 року Додаток №3/9 (а.с.10).

Висновком судово-медичної експертизи №1588-с встановлено, що 30 березня 2011 року ОСОБА_1 спричинені тяжкі тілесні ушкодження (а.с.12-13).

Позивач неодноразово лікувався, про свідчать медичні документи (а.с.21-27).

Внаслідок отриманого ушкодження ОСОБА_1 визнаний інвалідом третьої групи.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що 30 березня 2011 року в результаті бійки на робочому місці у ТОВ фірми "Посад" йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, він став інвалідом 3-ї групи з втратою працездатності на 60%., а після останнього огляду на МСЕК з втратою працездатності на 40 %. ТОВ Фірма "Посад" несвоєчасно виплачувала йому лікарняні та несвоєчасно оформлювала документи, пов`язані з каліцтвом. Вважає, що внаслідок травми на виробництві, довготривалого та тяжкого лікування, внаслідок недбалого ставлення роботодавця до організації виробничого процесу та виробничої безпеки працівників, - відповідачем йому було заподіяно моральні страждання, відчуття суспільної непотрібності, неможливість вести звичайний образ життя. Тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з роботодавця на його користь моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

За змістом положень статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз норм статті 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння моральної шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Матеріали справи свідчать про те, що нещасний випадок на виробництві, де потерпілим є ОСОБА_1 , стався 30 березня 2011 року внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , який є водієм ТОВ Фірма "Посад", та порушив вимоги п.1.9.1. «Інструкції №11 з охорони праці для водія вантажного автомобіля» та п.5.8. Колективного договору ТОВ Фірма "Посад"; а також ОСОБА_2 - охоронець ПП «ДЮА» «Кратос», який порушив вимоги договору серії ОА №30/07.2008 від 30.07.2008 року Додаток №3/9 (а.с.10).

Пунктом 1.9.1. «Інструкції № 11 з охорони праці для водія вантажного автомобіля», затвердженої наказом ТОВ фірма «Посад» від 06.10.2009 року № 1212, встановлено, що водій ТОВ Фірма "Посад" зобов`язаний виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно п.5.8. Колективного договору ТОВ Фірма "Посад", усі працівники зобов`язуються без дозволу адміністрації не знаходитися в приміщеннях підприємства в неробочий час з причин, не пов`язаних з роботою, а також не запрошувати туди сторонніх осіб.

Відповідно п.п.3.10, 5,8, 7 договору серії ОА № 30/07/2008 від 30.07.2008 р. Додаток № 3/9 ОСОБА_2 , як охоронець ПП «ДЮА» «Кратос», зобов`язаний був здійснювати охорону громадського порядку на території охороняємого посту і у випадку порушень громадського порядку або при виникненні будь-яких конфліктних ситуацій, керуючись п.5 даної інструкції прийняти міри щодо їх запобігання. Зобов`язаний був також усувати і припиняти скандали і конфліктні ситуації, що виникають між робітниками охороняємого об`єкту. Охоронець зобов`язаний припиняти всі міри щодо попередження, локалізації або усуненню ситуацій (їх наслідків), які вказані в даній інструкції. Після чого охоронець зобов`язаний негайно повідомити робітникам ТОВ фірма «Посад» та керівництву охоронного агенства ПП «ДЮА «КРАТОС».

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 30.03.2011 року здав зміну о 8 годині ранку. Після вживання спиртних напоїв знов з`явився на роботу у свій неробочий час, де вчинив сварку та бійку, внаслідок якої постраждав позивач.

Згідно вимог ст. 141 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно органiзувати працю працiвникiв, створювати умови для зростання продуктивностi працi, забезпечувати трудову i виробничу дисциплiну, неухильно додержувати законодавства про працю i правил охорони працi, уважно ставитися до потреб i запитiв працiвникiв, полiпшувати умови їх працi та побуту.

Трудовою дисципліною визнається додержання працівниками закріплених в КЗпП України правил внутрішнього трудового розпорядку, уставів, положень, посадових інструкцій.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Судом встановлено, що ТОВ Фірма "Посад" не забезпечило додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, а саме: на територію підприємства у його неробочий час було допущено водія ОСОБА_4 у нетверезому стані, який спричинив ушкодження здоров`ю позивачу під час виконання ним своїх службових обов`язків (а.с.96).

Таким чином, саме відповідач мав забезпечити дотримання трудової та виробничої дисципліни, виконання правил внутрішнього трудового розпорядку та колективного договору, а також створити безпечні умови праці для своїх співробітників.

Проте ТОВ Фірма "Посад" не забезпечило безпечні умови праці позивача.

Крім того протягом тривалого часу підприємство не вживало заходів для складання акту про нещасний випадок на виробництві, що унеможливило своєчасне отримання позивачем відповідних виплат.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, причина інвалідності - трудове каліцтво (а.с.17).

Факт саме трудового каліцтва позивача підтверджується також актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 17 жовтня 2011 року (а.с.94), у самому акті зазначено, що нещасний випадок з ОСОБА_1 , який стався 30.03.2011 року під час виконання ним трудових обов`язків, пов`язаний з виробництвом (а.с. 96).

Відповідач, який зобов`язаний був забезпечити безпечні умови праці своїх працівників, не вжив необхідних заходів по недопущенню порушення трудової та виробничої дисципліни, дотримання умов колективного договору, що призвело до тяжких наслідків, а саме, каліцтва позивача.

За змістом статті 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України №1112 від 25.08.2004 року «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» строк для повідомлення та початку розслідування нещасного випадку на виробництві складає три дні.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Матеріали справи свідчать про те, що права позивача порушені роботодавцем ТОВ Фірма "Посад" як незабезпеченням безпечних умов праці, так і тривалим складанням акту розслідування нещасного випадку на виробництві, що позбавило його можливості вчасно отримати виплати за лікарняними листами, а саме: 30 березня 2011 року стався вказаний нещасний випадок, і лише 17 жовтня 2011 року відповідачем було складено Акт про це.

Згідно Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер ушкоджень потерпілого, ступінь вини потерпілого в нещасному випадку, об`єктивну оцінку нещасного випадку згідно обставин, встановлених в акті №1 від 17.10.2011 року та тяжкість страждань ОСОБА_1

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 отримав трудове каліцтво у молодому віці 30 років. У зв`язку із каліцтвом йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%. Тривалий час позивач проходив лікування.

До теперішнього часу він є інвалідом третьої групи з втратою 40% професійної працездатності. Потребує стаціонарного лікування два рази на рік, пересувається за допомогою трості, зазнає фізичного болю.

Тому враховуючи викладене та роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, глибину та ступінь моральних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає в результаті трудового каліцтва, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, колегія суддів вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Клопотання ТОВ Фірма «Посад» про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, - не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються вимогами закону, оскільки позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (пункт 3 частини першої статті 268 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням вказаного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Посад» на користь ОСОБА_1 підлягає моральна шкода в розмірі 50 000 грн. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Посад» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 14.06.2019 року.