Справа № 627/332/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Вовк Л.В

з участю секретаря - Казакової О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою , що втратила право користування жилим приміщенням ,

у с т а н о в и в :

У березні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до відповідача, просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2008 р. З 22.06.2007 р. по 07.10.2013 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В 2007 р. позивач надала дозвіл на реєстрацію в будинку відповідачу .Однак з 2013 р. ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку, а мешкає за іншою адресою . У зв`язку з його реєстрацією , позивач несе додаткові витрати по утриманню будинку та не має можливості отримати субсидію на комунальні послуги.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала , прохала задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував ,просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи , заслухавши думку сторін, допитавши свідків, суд дійшов до наступних висновків.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».

Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 3 Закону України (далі - Закон) «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може ввести офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі ,який відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 07.10. 2013 р. розірвано.

30.08.2007 р. , ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу , придбала житловий будинок по АДРЕСА_1 , який зареєструвала на себе.

Право приватної власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Краснокутським БТІ від 21.03.2008 р.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради від 12.03.2019 р. , ОСОБА_2 зареєстрований у вище вказаному житловому будинку. Крім нього в цьому ж будинку зареєстровані позивач разом з чоловіком ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до акту складеного з участю депутата Краснокутської селищної ради від 09.03.2019 р. та 2 свідків сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 , але в будинку з 2013 р. не проживає.

Допитані по справі свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пояснили суду , що їм відомо , що відповідач зареєстрований в будинку позивача , однак за вище вказаною адресою він не проживає з 2013 року та не з`являється.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 з 2013 р. не проживає у будинку і не зберігає там свого майна. Місцем проживання відповідача є житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами того факту, що його колишня дружина створила йому перешкоди у проживанні в будинку та користуванні ним. Крім того , відповідачем не надано доказів , що він є співласником вказаного нерухомого майна та вимоги про поділ будинку і визнання за ним права приватної власності на частку майна ,не заявлено.

Суд вважає доведеним належними доказами той факт, що відповідач, як колишній член сім`ї позивача, не проживає в будинку, який належить їй на праві приватної власності без поважних причин понад 1 рік.

За таких обставин суд вважає , що позов підлягає задоволенню , а відповідач таким , що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без предявлення паспорта громадянина України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.317,319,391,405 ЦК України , ст.ст. 10, 12,13,81,263-265,354 ЦПК України , суд ,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою , що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без предявлення паспорта громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН : НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768 ( сімсот шістдесят вісім ) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя Вовк Л. В.