Справа № 555/2195/18
Номер провадження 2/555/108/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Собчука А.Ю.,

при секретарі Кухарчук Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Цуняка В.Й.

представника відповідача Матушевського Р.М.

представника відповідача Новосад Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Віннер Форд Рівне», Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» про відшкодування потерпілому шкоди, завданої ураженням його здоров`я джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивача звернувся в суд із позовом до приватного підприємства «Віннер Форд Рівне», Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» про відшкодування потерпілому шкоди, завданої ураженням його здоров`я джерелом підвищеної небезпеки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в ході розгляду цивільної справи № 1-131 за 1995 рік, державне підприємство - трест «Рівнегазбуд» визнав пред`явлені ОСОБА_1 позовні вимоги та представив проект мирової угоди, за якою зобов`язався сплатити позивачу одноразово за період із 01.07.1993 року (від дня встановлення ступеня втрати працездатності) по 20.03.1995 року суду 51 750 000 крб. та зобов`язався із 20.03.1995 року щомісячно сплачувати визначену позивачем суму - по 2 587 500 крб. Дана мирова угода була затверджена ухвалою Березнівського районного суду по справі № 1-131 від 20 березня 1995 року.

Умовами мирової угоди було закріплено, що трест «Рівнегазбуд» щомісячно сплачує позивачу по 2 587 500 (два мільйони п`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот) карбованців, вказана сума мала сплачуватися до 01 липня 1995 року -після чого повинні були провадитися її перерахунки.

З метою реалізації умов мирової угоди, щодо повторного переогляду, згідно направлення Березнівського районного суду від 20.06.1996 року, позивачу ОСОБА_1 було призначено повторну судово-медичну експертизу, щодо повторного встановлення ступеня втрати потерпілим від ДТП ОСОБА_1 загальної та професійної працездатності.

Актом експертизи за № 5 від 24 червня 1996 року, проведеної Бюро судово-медичної експертизи Рівненського обласного відділу охорони здоров`я судово-медичними експертами встановлено 100% (сто відсотків) втрати професійної працездатності та 50% (п`ятдесят відсотків) загальної працездатності позивача. Відповідно до п. 3 акту даної експертизи - «Гр. ОСОБА_1 , у зв`язку із безперспективністю відновлення функції травмованої кінцівки, наступному переогляду у Бюро СМЕ не підлягає».

Правоноступником державного підприємства - трест «Рівнегазбуд» стало ВАТ «Рівнегазбуд» та правонаступником якого є ПП «Віннер Форд Рівне» та ТзДВ «Рівнегазбуд».

Вважає, що свої зобов`язання відповідачі перед позивачем належним чином не виконують.

Крім того вказує, що із приватного підприємства «Віннер Форд Рівне» підлягає до щомісячного стягнення на користь ОСОБА_1 69,82 % від суми 18615 грн., що становить 12996,99 грн., із товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд», підлягає до щомісячного стягнення на користь ОСОБА_1 30.18 % від суми 18615 грн., що становить 5618,01 грн.

У зв`язку із викладеним просить суд розірвати, укладену 20 березня 1995 року між трестом «Рівнегазбуд» і ОСОБА_1 мирову угоду у справі № 1-131. Змінити розмір присудженого ухвалою Березнівського районного суду по справі № 1-131 за 1995 рік з тресту «Рівнегазбуд» на користь ОСОБА_1 втраченого середнього заробітку, завданого ураженням його здоров`я. Стягнути з приватного підприємства «Віннер Форд Рівне», як правонаступника тресту «Рівнегазбуд» на користь ОСОБА_1 14567,94 грн. втраченого середнього заробітку, завданого ураженням його здоров`я щомісячно та стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» як правонаступника тресту «Рівнегазбуд» на користь ОСОБА_1 6297,05 грн. втраченого середнього заробітку, завданого ураженням його здоров`я щомісячно. Стягнути із приватного підприємства «Віннер Форд Рівне» на користь ОСОБА_1 збитки, завдані несплатою втраченого позивачем середнього заробітку за період із листопада 2015 року по дату постановлення рішення у справі, розмір яких на дату пред`явлення позову становить 346346 грн. Стягнути із товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» на користь ОСОБА_1 збитки, завдані неналежною оплатою втраченого позивачем середнього заробітку за період із листопада 2015 року по дату постановлення рішення у справі, розмір яких на дату пред`явлення позову становить 113709 грн., усі судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Позивач та представник позивача, адвокат Боротюк О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими та доведеними, просили суд їх задоволити, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи. Додатково пояснили, що відповідно до отриманої від ТзОВ «Рівнегазбуд» інформації - державне підприємство - будівельно-монтажний трест «Рівнегазбуд» на підставі Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.93 року і виданого на його підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 11 від 09.02.94 року було перетворене у ВАТ «Будівельно-монтажний трест «Рівнегазбуд». На підставі рішення загальних зборів від 26.06.95 року змінено назву на ВАТ «Рівнегазбуд». Відповідно до розподільчого балансу, затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Рівнегазбуд`за № 8 від 21.03.97 року, при реорганізації останнього шляхом виділення із його складу окремої юридичної особи - ПП «Віннер Форд Рівне» 69,82% активів і майнових зобов`язань реорганізовуваного ВАТ «Рівнегазбуд» перейшло до новоутвореного ПП «Віннер Форд Рівне», відповідно до його абз. 2 п. 1. Статуту ПП «Віннер Форд Рівне» - дана юридична особа є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Рівнегазбуд» в частині виділеного йому майна. ВАТ «Рівнегазбуд» є правонаступником усіх прав та обов`язків реорганізовуваного ВАТ «Рівнегазбуд» в частині виділеного йому майна - в частці 30,18 %. Факт правонаступництва ТзДВ «Рівнегазбуд» зобов`язань ВАТ «Рівнегазбуд» підтверджується відомостями загальнодоступного публічного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, безоплатний витяг із якого долучається до матеріалів справи.

Представник відповідача приватного підприємства «Віннер Форд Рівне», адвокат Цуняк В.Й. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, безпідставним та не може бути задоволений. Вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. Додатково пояснив, що позивач не звертався до суду з приводу заміни сторони вказаної мирової угоди ( Трест Рівнегазбуд ) правонаступником, а саме ПП «Віннер Форд Рівне». Рішення суду з цього питання ніколи не ухвалювалось. Ні в статуті ПП «Віннер Форд Рівне», ні в розподільчому балансі ВАТ "Рівнегазбуд", ні в протоколі про затвердження розподільчого балансу немає жодної згадки про зобов`язання, визначене мировою угодою від 20.03.1995 року. Позивач за весь період існування ПП «Віннер Форд Рівне» не звертався до останнього з приводу відшкодування шкоди, завданої 29.10.1992 року. Усі наведені факти у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про те, що ПП «Віннер Форд Рівне» не було відомо про наявність обов`язку, щодо сплати позивачу збитків, завданих ушкодженням здоров`я. Відтак рахує, що ПП «Віннер Форд Рівне» не може нести відповідальність за невиконання обов`язку, про наявність якого відповідачу відомо не було.

Представники відповідача ТзДВ «Рівнегазбуд», ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити, рахують, що позовні вимоги є безпідставними. Зазначили, що ТзДВ «Рівнегазбуд», керуючись п.3 Указу Президента України від 26 серпня 1996 року, «Про грошову реформу в Україні», належно виконує обов`язки перед ОСОБА_1 , доказів протилежного наведено не було. Враховуючи, що затвердження судом мирової угоди є формою вирішення спору за спрощеною процесуальною процедурою, в якій не передбачено обов`язку доказування та оцінки доказів, то у випадку пред`явлення нового позову, на позивача необхідно покласти тягар доказування, включаючи доказування наявності у позивача права на звернення до суду, належності відповідача, та розмір заподіяних йому збитків у причинно-наслідковому зв`язку між діями/подіями вчиненими/допущеними відповідачем та наслідками, що настали для позивача. Крім того вважають, що не є можливим переглядати істотні умови чинної мирової угоди, оскільки, відсутні перешкоди для визнання мирової угоди, а мирова угода втрачає юридичну силу лише шляхом скасування ухвали про її визнання судами апеляційної чи касаційної інстанції, що не було зроблено. Не є можливим для суду постановлення нового рішення чи зміни рішення у вже вирішеній справі, на основі раніше затвердженої мирової угоди.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року прийнято до розгляду вказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

До суду 18.01.2019 року надійшов відзив від представника відповідача ПП «Віннер Форд Рівне» та 22.01.2019р. надійшов відзив від представника відповідача ТзДВ «Рівнегазбуд», згідно якизх просили в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із їх незаконністю та необґрунтованістю, справа перебувала в провадженні судді Березнівського районного суду Мельничук Н.В.

До суду 07.02.2019 року представник позивача надав відповіді на відзиви. Позивач зазначив, що відповідачі не надали доказів на заперечення позовних вимог, справа перебувала в провадженні судді Березнівського районного суду Мельничук Н.В.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ухвали Березнівського районного суду від 20 березня 1995 року у цивільній справі № 2-131 за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства - трест «Рівнегазбуд» про відшкодування збитку спричиненого здоров`ю, було затверджено мирову угоду.

Відповідно до умов мирової угоди, відповідач державне підприємство - трест «Рівнегазбуд» зобов`язувався сплатити позивачу одноразово за період із 01.07.93 року по 20.03.95 року суду 51 750 000 крб. та зобов`язався із 20.03.95 року щомісячно сплачувати визначену позивачем суму - по 2 587 500 крб.

Умовами мирової угоди було закріплено, що трест «Рівнегазбуд» щомісячно сплачує позивачу по 2 587 500 (два мільйони п`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот) карбованців, вказана сума мала сплачуватися до 01 липня 1995 року, після чого повинні були провадитися її перерахунки. З метою реалізації умов мирової угоди щодо повторного переогляду, згідно направлення Березнівського районного суду від 20.06.96 року позивачу.

Умови мирової угоди державне підприємство - трест «Рівнегазбуд» виконало, кошти були сплачені позивачу.

Правоноступником державного підприємства - трест «Рівнегазбуд» стало ВАТ «Рівнегазбуд» та правонаступником яких є ПП «Віннер Форд Рівне» та ТзДВ «Рівнегазбуд».

Позивач вважає, що умови мирової угоди від 20.03.95 відповідачами не виконується належним чином, істотно порушуються, а тому мирова угода, затверджена ухвалою Березнівського районного суду від 20 березня 1995 року у цивільній справі № 2-131, підлягає розірванню.

За встановлених вище обставин у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Позовна вимога ОСОБА_1 про розірвання мирової угоди, затвердженої ухвалою Березнівського районного суду від 20.03.1995 року, з причин невиконання відповідачами даної мирової угоди, не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Чинне законодавство України не передбачає можливості розірвання в судовому порядку мирової угоди, затвердженої рішенням суду, яке набуло законної сили та не є скасованим в судовому порядку. Розірвання мирової угоди без скасування рішення суду (ухвали), яким така угода затверджена, є неможливим та протирічить принципу обов`язковості судових рішень, який закріплено в ст. 13 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року, у справі №521/18287/15ц вказано, що можливість розгляду судом позовних вимог про зобов`язання іншого суду вчинити певні процесуальні дії та (або) ухвалити рішення, пов`язане з розглядом іншої судової справи, провадження в якій відкрито, Закони України не передбачають.

Оскарження судових рішень, діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Чинне процесуальне законодавство передбачає інший, ніж розірвання мирової угоди, спосіб захисту права позивача у разі невиконання відповідачем рішення суду, ухвали про затвердження мирової угоди.

Так, статтею 208 ЦПК України передбачено наступне: "Виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень."

Тобто, позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права на належне виконання мирової угоди та визначено спосіб захисту, який не передбачений та суперечить чинному законодавству.

Якщо, на думку позивача, мирова угода від 20.03.1995 року не виконується іншою стороною, він повинен вдатись саме до заходів примусового виконання, передбачених чинним законодавством.

В постанові Верховного Суду України від 11.11.2015р. у справі № 6-342цс15 зазначено, що в разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Також слід зазначити, що мирова угода втрачає юридичну силу лише шляхом скасування ухвали про її визнання, затвердження судами апеляційної чи касаційної інстанції, що не було зроблено позивачем.

Крім того, ОСОБА_1 заявлено вимогу про зміну (збільшенння) розміру присудженого ухвалою Березнівського районного суду по справі № 1-131 втраченого середнього заробітку, завданого ушкодженням його здоров`я. При визначенні збільшеного розміру відшкодування позивач застосовує норму ч. 1 статті 1197 ЦК України відповідно до якої розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі зазначеної норми позивач визначає розмір щомісячного втраченого заробітку виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Застосування позивачем ч. 1 статті 1197 ЦК України при заявленні позову про збільшення розміру відшкодування шкоди, раніше визначеного ухвалою Березнівського районного суду від 20.03.1995 року, суд рахує безпідставним.

Випадки, підстави та порядок збільшення попередньо встановленого розміру відшкодування шкоди, визначаються ст.ст. 1203, 1208 ЦК України, а не ст. 1197 ЦК України.

Розмір відшкодування шкоди, завданої позивачу було вже визначено ухвалою Березнівського районного суду від 20.03.1995 року, діюче законодавство не передбачає повторного визначення розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а лише встановлює можливість збільшення даного розміру у встановлених законодавством випадках (ст. 1203, 1208 Цивільного кодексу України).

Більше того, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідальність за завдання шкоди здоров`ю особи у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати не передбачалась Цивільним кодексом УРСР, який був чинним станом на момент визначення розміру шкоди відповідно до ухвали Березнівського районного суду від 20.03.1995 року про затвердження мирової угоди.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України (який набув чинності 01.01.2004 року) даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Право позивача на призначення (визначення) розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, було реалізовано останнім, шляхом підписання мирової угоди, яка була затверджена вищезазначеною ухвалою суду від 20.03.1995 року. На даний час позивач має право не на призначення (визначення) розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, дане право вже є використаним, а лише на збільшення визначеного раніше розміру відшкодування шкоди. Порядок реалізації цього права, передбачений ст.ст. 1203, 1208 ЦК України.

Отже, в силу положень статті 58 Конституції України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, норми ст. 1197 ЦК України не мають зворотної сили в часі та не можуть бути застосовані позивачем при обґрунтуванні позовної вимоги.

Вказане твердження повністю узгоджується із висновками Верховного Суду про застосування п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України.

Так, в Постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року по справі № 523/19818/14-ц зазначено, що згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи те, що ушкодження здоров`я позивача мало місце 29 жовтня 1992 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, питання про відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку має вирішуватися за ЦК Української РСР 1963 року.»

Відповідно до ч. 5, 6 статті 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тобто, зазначена правова позиція Верховного суду вказує на неможливість застосування ст. 1197 ЦК України в питанні, щодо відшкодування ушкодження здоров`я, завданого до набуття чинності вказаною нормою ЦК.

Відтак, позовна вимога позивача, яка базується та розмір якої визначається виключно на підставі ст. 1197 Цивільного кодексу України не підлягає до задоволення, оскільки базується на нормі права, що не підлягає до застосування.

Відповідно до ч. 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Тобто, вказана норма ЦПК стверджує, що вимога позивача є вимогою саме про зміну розміру відшкодування, а не про встановлення розміру відшкодування. Відсутні правові підстави для застосування позивачем ст. 1197 ЦК України, оскільки поява норми права (набуття чинності Законом), яка встановлює мінімальний розмір (5 мінімальних ЗП), не може визнаватись обставиною в розумінні ст. 273 ЦПК України.

Позовна вимога ОСОБА_1 , щодо стягнення із відповідачів збитків завданих несплатою втраченого позивачем щомісячного середнього заробітку (в розмірі 5 мінімальних заробітних плат) за період з листопада 2015 року по дату ухвалення рішення, до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

При визначенні суми щомісячних збитків, позивач керується виключно ст. 1197 діючого ЦК України, яка набула чинності більш ніж через 10 років з моменту завдання шкоди здоров`ю позивача. Суд рахує неможливим застосування статті 1197 ЦК України при визначенні правових наслідків завдання шкоди в 1992 році.

Розмір відшкодування збитків, завданих позивачу Трестом "Рівнегазбуд" визначено ухвалою від 20.03.1995 року, яка є чинною.

Збільшений розмір відшкодування може бути встановлений лише рішенням суду відповідно до ст.ст. 1203, 1208 ЦК України, відповідно даний збільшений розмір відшкодування повинен сплачуватись відповідачем лише з моменту ухвалення відповідного рішення суду. Оскільки на даний час відсутнє рішення суду про збільшений розмір відшкодування (порівняно із розміром визначеним ухвалою від 20.03.1995 року), вимога про відшкодування збитків, завданих несплатою збільшеного розміру відшкодування, є передчасною та безпідставною.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

ПП «Віннер Форд Рівне» не може нести відповідальність за збитки, завдані позивачу несплатою середнього заробітку, оскільки в розподільчому балансі ВАТ "Рівнегазбуд", ні в протоколі про затвердження розподільчого балансу немає жодних даних про зобов`язання, визначене мировою угодою від 20.03.1995 року. Шкоду здоров`ю позивача завдано діями працівника Трест "Рівнегазбуд".

Мирову угоду, затверджену рішенням суду від 20.03.1995 року про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я позивача, укладено між Трест Рівнегазбуд та позивачем, ПП «Віннер Форд Рівне» не було стороною мирової угоди.

Судом встановлено, що не заперечувалося позивачем та його представником, що ТзДВ «Рівнегазбуд» керуючись п.З Указу Президента України від 26 серпня 1996 року, «Про грошову реформу в Україні», виконувало обов`язки перед позивачем, щомісячно сплачувалися кошти і доказів протилежного наведено суду не було.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв"язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в позові слід відмовити, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4,19,258,263,264,265,268,280-282,289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Віннер Форд Рівне», Товариства з додатковою відповідальністю «Рівнегазбуд» про відшкодування потерпілому шкоди, завданої ураженням його здоров`я джерелом підвищеної небезпеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Березнівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та оголошений 27.06.2019 р., о 12:00 год.

Суддя А.Ю. Собчук