ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1258/19 Справа № 195/473/18 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ПАТ КБ Приватбанк звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк посилалися на те, що 03 грудня 2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість у сумі 115314,16 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 7739,86 грн., по відсоткам за користування кредитом 98545,05 грн., заборгованості за пенею та комісією 3300 грн., а також штрафів - 250 грн. (фіксована частина) та 5479,25 грн. (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у сумі 1762 грн. (а.с.2-4).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 21 березня 2019 року, cтягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 грудня 2007 року в сумі 115 314,16 грн., яка складається з наступного: 7739,86 грн. заборгованість за кредитом; 98 545,05 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3300 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 250, 00 грн. штраф (фіксована частина); 5479,25 грн. штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ „ПриватБанк понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн. (а.с.132-136, 164).

З таким рішенням не погодилася відповідач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити (а.с. 141-147).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 грудня 2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк, та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 11).

11 грудня 2012 року кредитний ліміт було збільшено до 8000 грн. (а.с.123 ).

Відповідач поставила свій підпис у заяві позичальника, погодившись з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.11 зворот).

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши кредит на платіжну карту відповідача.

У порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, а тому станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість у сумі 115314,16 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 7739,86 грн., по відсоткам за користування кредитом 98545,05 грн., заборгованості за комісією 3300 грн., а також штрафів - 250 грн. (фіксована частина).

Оскільки у ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість, яка відповідачем добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, суд дійшов висновку обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитом у сумі 7739,86 грн., заборгованості за комісією у сумі 3300 грн., а також штраф - 250 грн. (фіксована частина).

При цьому суд правильно зазначив у рішенні про відсутність правових підстав для застосування строків позовної даності до позовних вимог банку, оскільки останнє погашення кредиту здійснено позичальником 27 червня 2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку відповідача, а з позовною заявою банк звернувся до суду 12 квітня 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності (а.с. 2, 10, 71).

Задовольняючи позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у сумі 98545,05 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 5479,25 грн., суд першої інстанції посилався на доведеність та обгрунтованість вказаних вимог банку, однак погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та визначили строк дії кредитного договору, який відповідає строку дії кредитної картки.

З довідки, наданої банком вбачається, що в період кредитування позичальнику ОСОБА_1 видавалось дві кредитні картки, остання з яких мала термін дії -до вересня 2015 року включно (картка № НОМЕР_1 ) (а.с.124).

Зазначена обставина щодо строку дії кредитної картки до вересня 2015 року підтверджується і повідомленням банку, направленим банком до суду першої інстанції (а.с.76).

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого банком, ОСОБА_1 були нараховані відсотки за користування кредитними коштами у сумі 98545,05 грн. за період з 24 грудня 2007 року по 28 лютого 2018 року, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування вересень 2015 року, що не відповідає вищевказаним нормам закону та умовам кредитного договору (а.с.8-10).

Вказана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції.

Станом на 30 вересня 2015 року розмір відсотків за користування кредитом становить 7905,15 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь банку (а.с.10).

Таким чином, слід зменшити розмір стягнутих з відповідача на користь банку відсотків з 98545,05 грн. до - 7905,15 грн.

Відповідно до п. 8.6. Уумов та правил надання банківських послуг, у разі порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку, зокрема, штраф у розмірі 5% від ціни позову.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф (процентна складова) у сумі 782,25 грн. (7739,86+7905,15 грн.)х5%)

Доводи апеляційної скарги про пропуск банком строків позовної давності є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було отримано кредит у сумі 1000 грн., а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 7739,86 грн. спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки 11 грудня 2012 року банком було збільшено кредитний ліміт позичальника ОСОБА_1 до 8000 грн. Відповідач користувалася наданими кредитними коштами, що підтверджується випискою по особовому рахунку останньої (а.с.70-75, 77).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду слід змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 98545,05 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, зменшивши вказану суму до - 7905,15 грн., та в частині стягнення 5479,25 грн. - штрафу (процентна складова), зменшивши вказану суму до 782,25 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк відсотків за користування кредитом, зменшивши їх розмір з 98545 грн. 05 коп. до 7905 грн 15 коп. та в частині стягнення штрафу (процентна складова), зменшивши його розмір з 5479 грн. 25 коп. до 782 грн. 25 коп.

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2007 року, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк зменшити із 115 314 грн. 16 коп. до 19 977 грн. 26 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді