Справа № 367/4724/18
Провадження №2/367/376/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.

за участі секретаря Манілець А

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 О

представника відповідача Кобзіної А.С

3-х осіб ОСОБА_3 О

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області в режимі відео конференції між Ірпінським міським судом та Вінницьким міським судом Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ,3-і особи ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що у березні 2005 року його син - ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_8 , яка після реєстрації шлюбу у встановленому порядку вселилася в належне мені жиле приміщення в гуртожитку Національної академії Служби безпеки України в м. Києві по вул. Антонова. Від спільного шлюбу в них є син ОСОБА_9 , 2008 р.н.

За конкретні результати в службовій діяльності, рішенням керівництва Національної академії Служби безпеки України, 14.05.2009 р. Йому було надано службове жиле приміщення у вигляді окремої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

На підставі оглядового ордеру виявив, що квартира не благоустроєна й не відповідає встановленим санітарним і технічним нормам (стеля і стіни не оштукатурені, шпалери не поклеєні; підлога не має стяжки; відсутні: всі внутрішні двері, сантехнічне обладнання у ванній кімнаті й на кухні, лічильники на холодну й гарячу воду; не проводилося лицювання керамічною плиткою туалету, ванної кімнати, кухні). Проте, він погодився її отримати, здійснити ремонт і заселитися.

Для приведення отриманої квартири в стан, придатний для проживання й у відповідність до вимог частини 1 статті 50 Житлового кодексу України та повноцінного функціонування самого будинку, ним за рахунок кредитних коштів і власних заощаджень був проведений необхідний ремонт наявного житла. Також здійснив відрахування в загальний фонд мешканців будинку для введення в дію всіх його комунікацій. У результаті, станом на жовтень 2009 р., коли завершився ремонт, на придбання будівельних матеріалів й оплату послуг за проведені будівельні роботи було витрачено біля 120 тис. грн.

Через банкрутство забудовника будинок вводився в експлуатацію самими мешканцями, що вдалося завершити лише в лютому 2012 року із значними фінансовими затратами. Відповідно і службовий ордер виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області було видано лише 14.02.2012 р.

Зважаючи на значні витрати власних заощаджень на благоустрій отриманої службової квартири, рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 22 травня 2012 року № 100/6, дане житлове приміщення було виключене із числа службового і на підставі ордеру на житлове приміщення АДРЕСА_2 від 30.05.2012 р.

На сьогодні він є наймачем квартири АДРЕСА_1 . Квартира не приватизована.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 18.06.2018 р. № 200 ОСББ Мирний три , у даній квартирі зареєстровані п`ять осіб, а саме: він, його дружина - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_6 , онук - ОСОБА_10 , і колишня невістка - ОСОБА_11 .

Онук ОСОБА_9 до серпня 2014 року проживав в м. Ірпені за вказаною адресою. У вересні 2014 року пішов до першого класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № З м. Вінниці, де навчається, і проживає у батьків колишньої невістки. Прохання взяти довідку зі школи на предмет підтвердження навчання онука Даніла у м. Вінниці, щоб змінити розмір платежів за комунальні послуги, було проігнороване. Комунальні платежі нараховуються згідно з чисельністю зареєстрованих осіб. Він так і продовжує здійснювати оплату за онука і Відповідача, яка не проживає в даній квартирі з квітня 2016 року, її особистих речей в квартирі немає і, взагалі квартирою не цікавиться, не бере участі у здійсненні поточного та капітального ремонтів квартири.

Після залишення місця реєстрації відповідачем, сімейні стосунки між нею і його сином ОСОБА_6 погіршилися. Фактично припинилися шлюбні відносини. Були втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. На звернення відповідача її особисті речі та речі повсякденного вжитку були доставлені до її матері в м. Вінницю.

08 травня 2018 року вступило в силу рішення Ірпінського міського суду Київської області про розірвання шлюбу між його сином ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , при розірванні шлюбу їй було змінено прізвище з « ОСОБА_13 » на ОСОБА_14 .

Ще до розлучення, у лютому 2017 року в позовній заяві про стягнення з його сина ОСОБА_6 аліментів на дитину , відповідач у позовній заяві зазначила, що він ...з вересня місяця 2016 року ухиляється від покладеного на нього у відповідності до статті 180 СК України обов`язку утримувати свою дитину, і що «...останнім часом з чоловіком вони не проживають однією сім`єю...», чим підтверджує свою відсутність за місцем реєстрації.

Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла (заявника), проведених депутатом Ірпінської міської ради Київської області 03.10.2016 р., 04.10.2017 р., 04.05.2018 р. на підставі свідчень сусідів, підтверджується відсутність (не проживання) відповідача за місцем реєстрації з квітня 2016 р.

Довідками ОСББ Мирний три від 04.10.2016 р., 05.10.2017 р., 05.05.2018 р. також підтверджується відсутність (не проживання) відповідача за місцем реєстрації з квітня 2016 р. та сплату комунальних платежів у повному обсязі позивачем на всіх членів сім`ї (в тому числі і за відсутнього відповідача).

З моменту добровільної зміни Відповідачем свого місця проживання та до цього часу, коли перестала бути членом його сім`ї, вона не погоджується на добровільне звернення із заявою про зняття з реєстрації місця проживання, переслідуючи власні корисні мотиви.

Він звертався письмово до відповідача з листом, в якому просив добровільно знятися з реєстрації .

Уже більше двох років відповідач не проживає в квартирі та не бере участі в утриманні та облаштуванні житла. Йому постійно доводиться сплачувати комунальні платежі у підвищеному розмірі за всіх осіб зареєстрованих у квартирі (в тому числі і за відповідача, який в ній не проживає). Її реєстрація в квартирі значно обмежує його законні права.

Враховуючи скільки часу відповідач не проживає у його квартирі, відповідно до ст. 71 та ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України вона може бути визнана такою, що втратила право користування житлом.

Позивач просить визнати ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач подала до суду зустрічну позовну заяву,відповідно до якої зазначила,що У 2005 році ОСОБА_16 одружилася з ОСОБА_6 . У шлюбі в них народився син ОСОБА_17 .

У 2009 році на її сім`ю (тоді вона проживали з батьками чоловіка) виділили житлове приміщення, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на яке спочатку 14 лютого, а потім 30 травня 2012 року було видано ордер на п`ятьох членів сім`ї .

Ремонт у вказаній квартирі проводили за спільні кошти (включаючи і кошти ОСОБА_7 та частково кошти батьків ОСОБА_7 , а тому твердження ОСОБА_18 щодо залучення на проведення ремонтних робіт виключно його коштів не відповідає дійсності.

У 2016 році відносини ОСОБА_7 з чоловіком значно погіршилися. Ще протягом певного часу ОСОБА_7 із сином ОСОБА_10 (що є дитиною інвалідом) проживали в зазначеній вище квартирі з чоловіком та його батьками. Однак, таке співіснування з часом стало нестерпним, і ОСОБА_7 була змушена на деякий час переїхати до своїх батьків у м. Вінницю. Але час від часу все ж приїздила до м. Ірпінь та періодично проживала у квартирі АДРЕСА_4 .

За спливом певного часу по приїзду ОСОБА_6 її колишній чоловік перестав впускати її до житла та віддавати її речі, які ще залишилися в квартирі. Так зокрема сталося і 16 лютого 2017 року, про що підтвердження долучено до позовної заяви. З даного факту ОСОБА_7 звернулася до поліції.

Протягом 2017 року та 2018 року ОСОБА_6 все ще періодично приїздила до зазначеної квартири, однак відповідачі відмовлялися впускати її всередину. Також в даній квартирі частково залишилися її речі, які вона до цих пір не має можливості забрати.

У зв`язку з чим і виникла необхідність звернутися до суду із даним позовом.

Позивач за зустрічним позовом зазначає,що вона була обмежена у здійсненні свого права користуватися вказаною вище квартирою без належної правової підстави (без відповідного на те рішення суду).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги за зустрічним позовом, ОСОБА_7 зазначає,що позивач за основним позовом надає в якості доказів акти обстеження матеріально-побутових умов депутата Ірпінеької міської ради та довідки ОСББ «Мирний три».

Однак, ні такі пояснення, ні долучені довідки не доводять того факту, що ОСОБА_7 була відсутня в спірній квартирі без поважних причин.

А інших доказів, які б свідчили про відсутність ОСОБА_19 без поважних причин в спірному житлі позивачем за первісним позовом не було надано.

Син ОСОБА_7 та ОСОБА_6 після їх фактичного розлучення проживає з матір`ю. Особистого житла ні ОСОБА_7 , ні її син не мають. І увесь цей час, відколи їх не пускають до спірної квартири, вони проживають разом із батьками ОСОБА_7 в квартирі її батьків.

Поросить визнати за ОСОБА_20 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4 ,. як за особою, яка була включена до ордеру на жиле приміщення АДРЕСА_2 , виданого 30 травня 2012 року Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради.Вселити ОСОБА_21 до квартири АДРЕСА_4 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_22 у судовому засіданні основний позов підтримали та просили його задовольнити,зустрічний позов не визнали,просили відмовити у зустрічному позові,поскільки відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі з квітня 2016р,її особистих речей у квартирі немає,вона не сплачує комунальні послуги за квартиру,при цьому їй не чинилися перешкоди у користуванні даною квартирою.

Представник відповідачки ОСОБА_23 ОСОБА_24 С у судовому засіданні основний позов не визнала,зустрічний позов підтримала та пояснила,що відповідач дійсно з квітня 2016р не проживає у спірній квартирі,однак зазначає,що вона не проживає у квартирі з поважних причин.У 2016р у неї із бувшим чоловіком ОСОБА_6 склались погані відносини,у сім`ї стало проживати неможливо,тому вона тимчасово переїхала проживати у м.Вінницю до своїх батьків.При цьому,вона періодично приїздила у м.Ірпінь до спірної квартири,однак її у квартиру не впускали,у зв`язку з чим вона змушена була звертатись до поліції.До поліції вона зверталась двічі ,побачивши ,що поліція ніяким чином не реагує,то у подальшому вона перестала писати відповідні заяви ,однак вона продовжувала приїздити до спірної квартири .Також представник зазначила,що у квартирі залишились особисті речі позивача.Просила задовольнити зустрічну позовну заяву,а ОСОБА_1 у позові відмовити.

3-я особа ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав основний позов,зустрічний не визнав та пояснив,що його бувша дружина-відповідач по справі-з квітня 2016р не проживає у квартирі АДРЕСА_4 .На її особисте прохання він відвіз її особисті речі у Вінницю до її батьків.Також зазначив,що відповідач по справі має ключі від квартири, вхідні замки у дверях до квартири не змінювались,будь-які перешкоди у користуванні квартирою відповідачці не чинились.Коли відповідачка приїздила до м.Ірпінь,то до квартири не заходила,а чекала його на вулиці.Просив основний позов задовольнити,у зустрічному позові відмовити.

3-я особа ОСОБА_4 у судовому засіданні основний позов підтримала,зустрічний позов не визнала та пояснила,що відповідачка не проживає у квартирі з квітня 2016р,перешкоди у користуванні квартирою відповідачці не чинились.Просила основний позов задовольнити,у зустрічному позові відмовити.

Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов ОСОБА_1 таким,що підлягає до задоволення,а зустрічний позов ОСОБА_25 таким,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спірні відносини,які виникли між сторонами по справі регулюються нормами Житлового Кодексу України,а саме ст.. 71-72 ЖК України.

У судовому засіданні встановлено,що згідно ордеру №01 від 14.02.2012р позивачу ОСОБА_1 на сім`ю з 5-ти осіб:позивача,його дружини ОСОБА_26 ,сина ОСОБА_6 , відповідачки ОСОБА_12 та онука ОСОБА_10 було надано службову квартиру АДРЕСА_4 (а.с.8).

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 100/6 від 22.05.2012р квартиру АДРЕСА_4 було виключено з числа службових (а.с.9) та видано ордер № 53 від 30.05.2012р (а.с.10).

Також,у судовому засіданні встановлено,що у квартирі АДРЕСА_4 з 02.03.2012р зареєстровані позивач ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_26 ,син ОСОБА_6 , відповідачка ОСОБА_12 та онук ОСОБА_10 ,що підтверджується довідкою №200 від 18.06.2018р,виданою ОСББ «Мирний три»(а.с.11).

Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що ОСОБА_6 та ОСОБА_27 зареєстрували шлюб 05.03.2005р.Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06.04.2018р шлюб було розірвано.Наведені обставини справи підтверджуються у судовому засіданні копією рішення суду (а.с.21).

Також у судовому засіданні встановлено,що квартира АДРЕСА_4 не приватизована,наймачем квартири є позивач по справі ОСОБА_1 .

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.. 71 ЖК України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.»

Відповідно до ст.. 72 ЖК України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.»

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комінального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.»

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч 2 ст. 405 ЦК України «член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.»

Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жили приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

У судовому засіданні встановлено,що відповідач по справі ОСОБА_27 з квітня 2016р не проживає у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин,житловою площею у зазначеній квартирі не користується,не приймає участі у сплаті комунальних послуг.Наведені обставини справи підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 03.10.2016р,від 04.10.2017р, від 04.05.2018р.,які складені депутатом Ірпінської міської ради ОСОБА_29 та засвідчені Ірпінською міською радою (а.с.12-14).Також наведені обставини справи підтверджуються у судовому засіданні довідками №120 від 04.10.2016, №117 від 05.10.2017р,№199 від 05.05.2018р ,які видані ОСББ «Мирний три» про те,що ОСОБА_12 у спірній квартирі зареєстрована з 02.03.2012р,але у квартирі не проживає з квітня 2016р, всі комунальні платежі за квартиру сплачує ОСОБА_1 (а.с.15-17).

Згідно зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 та у судовому засіданні її представник ОСОБА_30 .С зазначають,що ОСОБА_31 І з поважних причин не проживає у спірній квартирі з квітня 2016р,а саме,що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою,що вона була обмежена у здійсненні свого права користуватися вказаною квартирою.

Однак,на підтвердження зазначених обставин справи ОСОБА_7 не наддала до суду належних,допустимих та достатніх доказів.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.»

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України « 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.. 78 ЦПК України «1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.»

На обґрунтування заявлених згідно зустрічної позовної заяви вимог ОСОБА_32 І посилається на висновки Ірпінського відділу поліції про відсутність кримінального правопорушення від 31.01.2017р та від 20.02.2017р .

Однак,зі змісту зазначених висновків не вбачається встановленим той факт,що відповідачці чиняться перешкоди у користуванні та проживанні у квартирі АДРЕСА_1 .Обставини,викладені у висновках,записані зі слів самої відповідачки,будь-яких посилань на ті обставини,що зазначені звернення відповідачки знайшли своє підтвердження , висновки не мають.Навпаки, зазначені висновки мають посилання на те,що під час перевірки проводились заходи,направлені на встановлення можливих свідків та очевидців,але проведеними заходами позитивного результату здобуто не було.

Сам факт звернення відповідачки до Ірпінського відділу поліції не може свідчити про те,що відповідачці чиняться перешкоди у користуванні та проживанні у спірній квартирі.

Інших доказів на підтвердження тих обставин,що відповідач ОСОБА_33 з поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_1 більше 6 місяців,що їй зі сторони позивача та 3-х осіб чиняться перешкоди у користуванні даною квартирою,до суду надано не було.

Згідно зустрічної позовної заяви та згідно пояснень представника відповідача у судовому засіданні було зазначено,що у квартирі АДРЕСА_1 перебувають речі відповідачки, однак до суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин,які саме речі відповідачки перебувають у квартирі.Зазначені обставини справи заперечуються позивачем та 3-ми особами по справі,належних та допустимих доказів даних обставин справи відповідачем ОСОБА_7 до суду надано не було.

Також,у судовому засіданні представник відповідача пояснила,що позивач змінив замки у вхідних дверях квартири і відповідач не має ключів від квартири.Однак і дані обставини справи не були належним чином доведені відповідачем по справі,жодного доказу з даного приводу відповідач по справі до суду не надала.

Представник відповідача ОСОБА_30 .С у судовому засіданні пояснила,що відповідач ОСОБА_31 І періодично після лютого 2017р приїздила в м АДРЕСА_5 Ірпінь до спірної квартири,але її у квартиру не впускали.Жодного доказу на підтвердження даних обставин справи відповідач по справі також до суду не надала.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України « Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.»

Відповідно до ст.. 80 ЦПК України « Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.»

Враховуючи викладене,суд вважає,що відповідач по справі ОСОБА_7 не надала до суду достатньо доказів,які б у своїй сукупності доводили обставини,викладені у зустрічній позовній заяві.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на ті обставини,що спірна квартира АДРЕСА_1 має три житлові кімнати.Зазначаючи у зустрічній позовній заяві про те,що ОСОБА_7 з поважних причин не проживає у зазначеній квартирі,що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою, ОСОБА_7 не надала до суду доказів тих обставин,що вона у передбаченому законом порядку ставила питання про визначення порядку користування спірною квартирою.

Також,не відповідають дійсності посилання ОСОБА_7 у зустрічній позовній заяві і на ті обставини,що вона не має особистого житла.Згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.10.1998р, ОСОБА_7 по праву власності належить частина квартири АДРЕСА_6 (а.с.134).

Щодо посилання ОСОБА_7 на ст.. 125 ЖК України ,а саме,що не може бути виселено з житлового приміщення без надання іншого приміщення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми,то суд вважає дані обґрунтування помилковими,поскільки згідно позовної заяви ОСОБА_1 ставиться питання не про виселення відповідачки із квартири,а про визнання її такою,що втратила право користування житловою площею спірної квартири у порядку,передбаченому ст.. 71,72 ЖК України.

Згідно зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 просить визнати за нею право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та вселити її у зазначену квартиру.Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення,поскільки як уже зазначалось раніше, ОСОБА_34 І зареєстрована у зазначеній квартирі з 02.03.2012р (а.с.11) та не проживає у ній без поважних причин більше 6-ти місяців.Щодо вселення у квартиру,то ОСОБА_7 не надала до суду належних та допустимих доказів тих обставин,що вона намагалась вселитись у спірну квартиру ,але їй чинились відповідні перешкоди.

Враховуючи викладені обставини,поскільки відповідачка ОСОБА_27 без поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_1 більше 6-ти місяців,суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_21 такою,що втратила право користування житловою площею квартири АДРЕСА_1 .

З наведених вище підстав суд відмовляє ОСОБА_7 у зустрічних позовних вимогах про визнання права користування житловим приміщенням та вселення до квартири АДРЕСА_1 .

Поскільки суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 ,то суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_35 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на оплату судового збору у суммі 704грн 80 коп.

На підставі ст. 71,72 ЖК України, керуючись ст.ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_21 визнати такою,що втратила право користування житловою площею квартири АДРЕСА_1 .

У зустрічному позові ОСОБА_36 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_35 на користь ОСОБА_1 судові витрати 704грн 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений не пізніше 10-ти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: С.І. Оладько