Справа № 454/192/17 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1485/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року . Львів

Справа №454/192/17

Провадження № 22ц/811/1485/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю : ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухваленого у м. Сокаль 25 квітня 2017 року (суддя Струс Т.В.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення з Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України в його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконного рішення суддів Галицького районного суду м. Львова, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №461/3545/14-ц, що спричинило приниження його честі, гідності і ділової репутації. В обґрунтування позову посилається на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 жовтня 2011 року його касаційну скаргу задоволено частково. Вказує, що постанову Сокальського районного суду від 9 лютого 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2011 року скасовано. Провадження у справі закрито. Зазначає, що 1 квітня 2014 року ним подано позовну заяву про стягнення шкоди, нанесеної протиправними діями Львівського апеляційного адміністративного суду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 4 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2014 року, відмовлено у відкритті провадження у справі. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на ухвали Галицького районного суду м. Львова та Апеляційного суду Львівської області. Зазначає, що 27 жовтня 2016 року ним на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 4 квітня 2014 року направлено до Львівського окружного адміністративного суду позовну заяву до Львівського апеляційного адміністративного суду щодо стягнення моральної шкоди. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі. 18 листопада 2016 року ним (позивачем) направлено до Галицького районного суду м. Львова заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали від 4 квітня 2014 року. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження. Вважає, що суддя Галицького районного суду м. Львова, колегія суддів Апеляційного суду Львівської області та суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді його позову не виконали вимоги ст. ст. 55, 56, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 16, 22 ,1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 11, 15, 108, 118 ЦПК України, що спричинило приниження його честі, гідності і ділової репутації. Просить задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи. Зазначає, що відповідач не надав суду ніяких доказів, які б спростували його позовні вимоги. Тому йому не зрозуміло на якій підставі суд без доказів відмовив у задоволенні позову. Вказує, що суддя першої інстанції надає завідомо неправдиву інформацію, тому що в позовній заяві він чітко надав докази підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача. Вважає, що на підставі ч. 2 ст.1166 ЦК України суд зобов`язаний був надати докази, що йому шкоду завдано не з вини відповідача, що зроблено не було. Суд зобов`язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії, а також застосувати до спірних правовідносин: ст.ст. 8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України; ст.ст. 16, 22, 1167, 1176 ЦК України; ст.ст. 3, 4, 11, 15, 16 ЦПК України. Однак, вищезазначених норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було застосовано, в результаті чого порушені його права, які гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України. Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року та прийняти нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб цих органів, які зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що звертаючись з позовом до Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України позивач ОСОБА_2 оскаржує на його думку незаконні рішення суддів Галицького районного суду м. Львова, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в межах розгляду справи №461/3545/14-ц.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» на підставі ст.56 Конституції України, на яку посилається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними.

Встановлено, що дії Галицького районного суду м. Львова, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справи №461/3545/14-ц не визнані незаконними.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Позивачем не надано суду жодних доказів неправомірності дій відповідачів, не доведено наявність причинно-наслідковий зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідачів та наслідками. Крім цього, не зазначено в чому саме

полягає заподіяна шкода та не обґрунтовано розмір відшкодування, яке позивачем визначено для стягнення з відповідачів.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, оскільки позивачем не наведено жодних істотних доказів того, що йому завдано моральних страждань органами державної влади та не аргументовано розмір моральної шкоди.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 квітня 2017 рокузалишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий

Судді