Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 645/8681/14-ц

провадження № 61-44577 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Східна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області,

третя особа, яка заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору - Харківська міська рада

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених позовних вимог та рішень судів попередніх інстанцій

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Східна об`єднана державна податкова інспекція

м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Харківська міська рада, про заборону здійснення незаконної підприємницької діяльності та зобов'язання привести земельну ділянку до первісного стану.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що на території домоволодіння по АДРЕСА_1 діє самовільно облаштована відповідачами станція технічного обслуговування автомобілів, унаслідок чого земельна ділянка за вказаною адресою, надана ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, використовується не за призначенням, що призводить до забруднення навколишнього природного середовища та постійного неприємного запаху.

Посилаючись на те, що незаконне здійснення відповідачами підприємницької діяльності з ремонту автомобілів у приватному домоволодінні по АДРЕСА_1 порушує права позивача, як суміжного землекористувача, просила заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати незаконну діяльність на їх домоволодінні, та зобов`язати відповідачів привести до первісного стану самовільно захоплену земельну ділянку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У листопаді 2016 року третя особа Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, який ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заборону здійснення незаконної підприємницької діяльності та зобов`язання привести земельну ділянку до первісного стану.

На обгрунтування позову зазначала, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,1000 га (далі - земельна ділянка 1), а також на праві користування - земельна ділянка площею 0,0678 га (далі - земельна ділянка 2). Проведеним оглядом на місцевості земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 без державної реєстрації прав на земельну ділянку, передбаченої статтями 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), за вказаною адресою також незаконно використовується земельна ділянка площею 0,0900 га (далі - земельна ділянка 3), межами якої є канави, дерева та кущі, на якій розміщено будівлю. Прохід та проїзд на земельні ділянки 1 та 2, належні відповідачеві на праві власності та праві користування здійснюється через ворота встановлені на самовільно зайнятій земельній ділянці 3.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 жовтня 2016 року будь-яких прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0900 га за юридичними та фізичними особами не зареєстровано, що свідчить про те, що вона перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.

Посилаючись на наведене, Харківська міська рада просила зобов`язати ОСОБА_2 звільнити незаконно зайняту нею земельну ділянку площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу самовільно розміщеної будівлі, огорожі та воріт з приведенням земельної ділянки у придатний для подальшого її використання стан.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати незаконну діяльність по ремонту автомобілів та іншого виробництва на території приватного домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позов Харківської міської ради задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по

АДРЕСА_1 площею 0,0900 га, яка використовується ОСОБА_2 , шляхом демонтажу самовільно розміщеної будівлі, огорожі та воріт з приведенням земельної ділянки у придатний для її подальшого використання стан.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що уповноваженим на те органом місцевого самоврядування не приймалося рішення про передачу у власність чи у користування відповідачам земельної ділянки по

АДРЕСА_1 площею 0,0900 га, що свідчить про її самовільне зайняття ними. Ураховуючи, факт часткового розміщення на спірній земельній ділянці конструктивних елементів будівлі, побудованої на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, а також воріт, через які здійснюється прохід/проїзд на земельні ділянки, що перебувають на праві власності та у користуванні ОСОБА_2 , а також огорожі, що унеможливлює можливість нормального користування нею з боку інших осіб, суд вважав обгрунтованими вимоги Харківської міської ради про зобов`язання

ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року в частині вирішення вимог Харківської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, та в частині стягнення судового збору скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення про залишення їх без задоволення.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції обгрунтовано виходив з доведеності обставин здійснення відповідачами незаконної підприємницької діяльності на території домоволодіння по

АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова від 28 серпня 2015 року

№ 125/Л/20-31-07-02-09 залученого Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області для перевірки інформації, викладеної у звернення ОСОБА_1 , щодо функціонування на території домоволодіння по АДРЕСА_1 станції технічного обслуговування.

Задовольняючи позовні вимоги Харківської міської ради про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, суд першої інстанції не урахував відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будівлю, огорожу та ворота на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , площею 0,0900 га, було побудовано саме відповідачем. Крім того, згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 , двоповерхову будівлю, площею 84 кв. м, розміщено у межах земельної ділянки площею 0,1000 га переданої у власність ОСОБА_2 , а план-схема, засвідчена підписом головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель

Казмерчук О. А., не дозволяє достовірно ідентифікувати земельну ділянку, про звільнення якої, шляхом знесення будівлі, просить Харківська міська рада, що дає підстави для висновку про безпідставне покладення на ОСОБА_2 зобов`язання знести зазначені конструктивні елементи, розміщені на земельній ділянці 3.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позиції учасників справи

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Харківської міської ради, у якій заявник просив скасувати постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року у частині вирішених позовних вимог Харківської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, та залишити у цій частині в силі рішення Фрунзенського районного суду

м. Харкова від 12 квітня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про залишення без задоволення позову Харківської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, апеляційний суд не урахував, що предметом спору є земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,0900 га? обставини самовільного зайняття якої ОСОБА_2 підтверджуються актом обстеження земельної ділянки від 28 вересня 2016 року. Технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 що розроблений на будівлю « А-1 », розташовану на земельній ділянці площею 0,1000 га, не спростовує висновків суду щодо розміщення її конструктивних елементів на спірній земельній ділянці, оскільки не відображає ситуацію, яка реально склалася під час використання ОСОБА_2 земельних ділянок по АДРЕСА_1 .Твердження представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про наявність відмінного від розташованого на земельній ділянці площею 0,0900 га проходу/проїзду на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га є безпідставними з огляду на те, що зазначений представник жодного разу не був на спірній земельній ділянці.

У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов до Верховного Суду у грудні

2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність та/або необгрунтованість оскаржуваного судового рішення, а тому відсутні підстави для її задоволення. Суд апеляційної інстанції мотивовано виходив з того, що Харківською міською радою не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про фактичне користування саме ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 та, що відповідач здійснила або здійснювала самочинне будівництво нерухомого майна на спірній земельній ділянці. Ухвалюючи рішення суду про задоволення вимог Харківської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд першої інстанції не урахував, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 та земельну ділянку площею 0,1000 га, належну їй на праві власності, водночас земельної ділянки, площею 0,0900 га, за цією адресою документально не існує, її координати та масштаб використаний у плані-схемі не визначено. Позивач не скористався роз`ясненим йому правом на призначення експертного дослідження на підтвердження обставин виходу за межі домоволодіння ОСОБА_2 конструктивних елементів жилового будинку літ. «А-1».

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судове рішення апеляційного суду у частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: Східна об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Харківська міська рада, про заборону здійснення незаконної підприємницької діяльності та зобов`язання привести земельну ділянку до первісного стану не оскаржується, а тому у цій частині у касаційному порядку не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою та надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківської міської ради Х сесії VІ скликання від 28 вересня 2011 року № 433/11, ОСОБА_2 :

- передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (ділянка 1) по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (пункт 47 додатку 1 до вказаного рішення сесії).

- надано в оренду земельну ділянку площею 0,0678 га (ділянка 2) по

АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (пункт 14 додатку 3 до вказаного рішення сесії).

Схематичний план земельної ділянки площею 0,1000 га наведено у технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок по

АДРЕСА_1 .

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року, яка набрала законної сили, скасовано рішення Харківської міської ради від

25 квітня 2012 року № 707/12, яким, у свою чергу, було скасовано пункт 47 додатку 1 та пункту 13 додатку 3 до рішення Х сесії Харківської міської ради

VІ скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 28 вересня 2011 року № 433/11.

Здійсненим Департаментом територіального контролю Харківської міської ради комплексом перевірочних заходів щодо земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , шляхом її огляду на місцевості установлено, що прохід/проїзд на земельні ділянки 1 та 2 здійснюється через ворота, встановлені на самовільно зайнятій земельній ділянці 3. На земельній ділянці 1 знаходиться двоповерхова будівля, конструктивні елементи якої частково розміщені також на земельній ділянці 3. Встановити фактичні обставини використання земельної ділянки 2 не вдалося. Крім цього, встановлено, що на самовільно зайнятій земельній ділянці знаходиться будівля. Площа земельної ділянки 3 орієнтовно складає 0,0900 га (межами земельної ділянки частково є канави, дерева та кущі).

З повідомлення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 30 березня 2015 року № Л-8-5409/1-15.08-39 Л15/152М/040 убачається, що під час виїзду на місце спеціалістами адміністрації району виявлено, що мешканцями домоволодіння АДРЕСА_1 влаштовано під`їзну дорогу та встановлено металеві ворота.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

За змістом статті першої Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно закону є правомірними.

Установивши обставини незаконного здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , з метою здійснення якої мешканцями домоволодіння за зазначеною адресою - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 облаштовано під'їзну дорогу до належної ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки 1 та переданої у оренду земельної ділянки № 2, шляхом встановлення поза їх межами металевих воріт та облаштування огорожі, а також часткового розміщення на ній конструктивних елементів будівлі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстави для зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку 3 площею 0,0900 га, з приведенням її придатний для використання стан.

Визнаючи недоведеними обставини самовільного зайняття спірної земельної ділянки саме ОСОБА_2 , а не будь-якими іншими особами, апеляційний суд не врахував, що рішення про передачу земельної ділянки 3 по АДРЕСА_1 , площею 0,0900 га у власність або користування (оренду) відповідача не приймалося, водночас про її фактичне використання нею свідчить, зокрема часткове зайняття житловим будинком «А-1» по

АДРЕСА_1 , належним на праві власності ОСОБА_2 , суміжної із зазначеним домоволодінням земельної ділянки 3, що установлено судом першої інстанції з акту огляду земельних ділянок по АДРЕСА_1 та схеми генплану ділянки у масштабі 1:500.

Висновки апеляційного суду про можливість здійснення проходу/проїзду до земельних ділянок № 1 та № 2 не лише через земельну ділянку № 3 не спростовують обставин самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги про безпідставне ненадання судом першої інстанції оцінки технічному паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 є неспроможними, з огляду на те, що вказаний доказ відображає стан забудови земельної ділянки 1 площею 0,1000 га станом на

06 грудня 2012 року, а не її реального стану на дату звернення позивача за захистом порушеного права.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для зобов'язання ОСОБА_7 звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку 3 площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу будівлі, огорожі та воріт з приведеннями земельної ділянки у придатний для її подальшого використання стан.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції у частині вимог Харківської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, яке відповідає вимогам закону, постанова Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року в цій частині підлягає скасуванню, із залишенням в силі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи, що касаційна скаргаХарківської міської ради підлягає задоволенню, сплачений заявником за її подання судовий збір у розмірі

2 756,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської радизадовольнити.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року у частині вирішених позовних вимог Харківської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки скасувати, залишити у цій частині в силі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі

2 756,00 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик