Справа № 303/6365/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 лютого 2019 року у справі №303/6365/17 (Головуючий: Куцкір Ю.Ю.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що 25.10.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб і 20.11.2004 року ними, як подружжям, було придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Кошти на придбання даної квартири були отримані у наступний спосіб: 50% вартості квартири було подаровано ОСОБА_1 її батьками, після продажу належної їм квартири АДРЕСА_2 , а решта коштів - отримана у кредит на підставі кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 .. Зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконував, внаслідок чого остаточне виконання відбулося тільки у 2016 році. Після погашення кредиту відповідач ОСОБА_2 вважає квартиру своєю особистою власністю, без згоди позивача, здає її в оренду, а отримані кошти використовує на власний розсуд, чим порушує законні права та інтереси позивача.

Вважає, що до складу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , оскільки інша її частина була придбана за кошти, які ОСОБА_1 були подаровані батьками, а отже є її особистою власністю.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак свої зобов`язання з її утримання ОСОБА_2 не виконує належним чином, внаслідок чого сформувалася заборгованість. Позивач вважає, що частка ОСОБА_1 має бути збільшена та має становити 2/3 частини спільного майна, а отже 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи право особистої власності ОСОБА_1 на Ѕ частину спірної квартири та право на 1/3 частини квартири, як на частку у спільному майні подружжя, частка квартири АДРЕСА_1 , що належить позивачу, становить 5/6 частин. Із цього слідує, що частка ОСОБА_2 становить 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вважає за можливе припинити право ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , із виплатою йому компенсації, яка має бути визначена шляхом проведення експертизи.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати за нею ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 із сплатою ОСОБА_2 компенсації належної йому 1/6 частини квартири.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 лютого 2019 року у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 із сплатою ОСОБА_2 компенсації належної йому 1/6 частини квартири - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 14.03.2018 року, а саме скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як спірна квартира набута сторонами під час перебування у шлюбі і відповідно до ст.ст.60, 70 СК України є спільним майном подружжя та ОСОБА_1 вважає за можливе припинити право ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири із виплатою компенсації, яка була визначена висновком судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 97 196,50 грн.. Крім того, висновок суду, що початок перебігу строку позовної давності слід обчислювати із дати реєстрації розірвання шлюбу сторін не відповідає нормам матеріального права. Початок перебігу строку позовної давності слід рахувати з моменту повного виконання зобов`язання за кредитним договором, саме після чого ОСОБА_2 почав надавати спірне майно в оренду, а кошти використовувати на свій розсуд, виявив намір продати майно, для реалізації чого навіть почав вживати заходи щодо скасування обтяжень спірного майна.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника Новікову І.С. , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_2 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про вручення йому поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Встановлено, що 25 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №620, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.6).

Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 26.12.2007 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2004 року ОСОБА_2 придбав від ОСОБА_7 за 13 000 грн. квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №96261834 від 04.09.2017 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 ..

26 листопада 2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №МКН0GК00001100, згідно якого останній отримав кредитні кошти, на термін по 25.11.2014 року у вигляді не відновлюваної лінії у розмірі 4 501 доларів США на споживчі потреби.

Даний кредит був виплачений ОСОБА_2 у 2016 році, що ствердила ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, при чому така заява має бути подана до винесення судового рішення.

Відповідач ОСОБА_2 заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити у позові саме з цих підстав.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами той факт, що 50% вартості квартири було подаровано позивачу її батьками.

Шлюб між сторонами було розірвано 26.12.2007 року, і з цього числа починається трьохрічний відлік часу для пред`явлення позову про поділ майна, оскільки ОСОБА_1 могла довідатися про порушення свого права, так як майно придбане ними під час шлюбу перебувало в іпотеці банку і кредит погашався ОСОБА_2 , що не заперечується позивачем та квартира знаходилася у користуванні відповідача, а з позовом позивач звернувся у суд тільки 08.11.2017 року, тобто з пропуском строку, у межах якого особа могла звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що початок перебігу строку позовної давності слід обчислювати з моменту повного використання зобов`язань за кредитним договором, саме після чого ОСОБА_2 почав надавати спірне майно в оренду, а кошти використовувати на свій розсуд, виявив намір продати майно, для реалізації чого навіть почав вживати заходи щодо скасування обтяжень спірного майна, спростовується вищенаведеним та матеріалами справи і, оскільки, позивач звернувся із пропуском строку позовної давності за захистом порушеного права або інтересу, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові саме з цих підстав.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой