Справа № 308/9426/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Деметрадзе Т.Р.,

при секретарі Секереш О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 17 листопада 2012 року між ними було укладено шлюб, від якого у них народилось двоє дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вже більше півроку поспіль вони з чоловіком не проживають разом, між ними було припинено будь-які сімейні та шлюбні відносини, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги, у них немає. Позивачка разом із дітьми проживає окремо, різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і як наслідок - до фактичного припинення шлюбних стосунків. Чоловік застосовував до неї фізичну силу та постійно нецензурну лайку, психологічний натиск, погрожував примусово відібрати дітей. Для ОСОБА_1 , як для жінки, відновлення хоча б дружелюбних відносин з відповідачем стало неможливим, жодних спільних інтересів в них з чоловіком немає, так само, як і наміру продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю, тому вважає, що їх подальше сімейне життя неможливе і такий шлюб суперечить як її інтересам, так і моральним засадам суспільства. На примирення не згідна. Окрім того, позивачка вказала, що ОСОБА_2 не регулярно та в не значних розмірах надає кошти на утримання спільних малолітніх дітей, які постійно потребують нормального харчування, придбання одягу, лікування, вона сама не здатна в повній мірі цього забезпечити. Участі у вихованні дітей відповідач також приймає не в повній мірі, крім цього не звертає увагу на дітей та в їх присутності спричинює скандали та висловлюється нецензурними словами. Тому, враховуючи невідповідальне його ставлення до своїх батьківських обов`язків, позивачка вважає, що місце проживання дітей слід визначити з нею. ОСОБА_2 отримує нерегулярний і мінливий дохід, а тому на думку позивачки встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним.

Таким чином, ОСОБА_1 просить суд шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвати, визначити місце проживання дітей з нею та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно на кожну дитину.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи міститься заява позивачки, у якій вона просить проводити розгляд даної справи без її участі зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

05.06.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, де ним також було зазначено, що з підставами щодо застосування фізичного насильства він не погоджується, але позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Ужгородським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 77 від 17 листопада 2012 року та видано свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_1 від 07.05.2018 року.

Судом встановлено, що подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, їх шлюб існує лише формально, подружжя спільного господарства не веде, спору про розподіл майна немає.

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати.

Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, що видано повторно, серії НОМЕР_2 виданого Ужгородським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатської області 02.05.2018 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 18.02.2014 року складено відповідний актовий запис №180. Батьки: батько - ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження, що видано повторно, серії НОМЕР_3 виданого Ужгородським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатської області 02.05.2018 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 19.07.2017 року складено відповідний актовий запис №864. Батьки: батько - ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивачем ставиться питання про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, з моменту подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Зі ст.182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини, та рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у частині 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до змін, прийнятих Верховною Радою України Законом України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017" мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, обов`язок ОСОБА_2 утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України) та з урахуванням положення частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, майнового та сімейного стану відповідача, а також майнового та сімейного стану позивачки, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання його сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 , в користь ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дітей та є гарантією, визначеною зазначеними вище Законами України.

Окрім зазначеного, позивачка ОСОБА_4 просила суд визначити місце проживання дітей з нею, оскільки з відповідачем ОСОБА_2 вони проживають окремо.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Враховуючи вищенаведене, позицію сторін щодо предмету спору, зокрема те, що відповідач позов визнав та приймаючи до уваги той факт, що позивач ОСОБА_4 має умови для проживання дітей, піклується про них, виконує свої батьківські обов`язки, тому суд вважає, що дану вимогу слід задовольнити та визначити місце проживання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Що стосується викладених тверджень у позовній заяві ОСОБА_1 , щодо того, що її чоловік, відповідач ОСОБА_2 застосовував до неї фізичну силу та постійно нецензурну лайку, психологічний натиск, погрожував примусово відібрати дітей, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували наведені позивачкою вищезазначені факти, а також такі обставини не підтверджені в судовому засіданні, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги та покладені в основу рішення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.24, 105, ч.2 ст.114, 160, 180-182, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 76, 81, 141, 258, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №77 від 17 листопада 2012 року - розірвати.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з матір`ю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 аліменти на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на утримання малолітніх дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 21 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 сплачений нею судовий збір у розмірі 704,8 (сімсот чотири грн. вісімдесят копійок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , іпн НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.Р. Деметрадзе