Справа № 175/1680/19
Провадження № 2/175/456/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Лукієнко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

В травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, в свою чергу, фактично отримав зазначене майно у спадок після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Адвокат позивача за договором про надання правової допомоги ОСОБА_5 надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с.56).

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с.42).

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.13). Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померлий є рідним дядьком ОСОБА_1 , було встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року (а.с.22).

За часи свого життя ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері (бабусі позивача) ОСОБА_4 , яка померла ще 27 ІНФОРМАЦІЯ_4 1990 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19). Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його племінник ОСОБА_1 , оскільки рідна сестра ОСОБА_2 відмовилась від права на спадщину на користь брата ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ромащенко Н.М. 15 травня 2017 року на спадщину, що складається з квартири АДРЕСА_2 (а.с.12).

За часи свого життя, ОСОБА_3 заповітів не складав. Позивач після смерті дядька, як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ромащенко Н.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дядька на житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння у зв?язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 лютого 2019 року (а.с.23). Оскільки, позивач не має змоги в позасудовому порядку оформити свої спадкові права, він був вимушений звернути до суду з позовом з метою захисту своїх права та охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на підставі Свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя від 26 квітня 1968 року (а.с.21) та Свідоцтва про право на спадщину по закону від 26 квітня 1968 року (а.с.20), житловий будинок АДРЕСА_1 належав матері спадкодавця ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла (а.с.19). Син ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за часи свого життя так і не переоформив право власності на житловий будинок на своє ім`я.

Згідно відповіді Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» №1574 від 24.11.2015 року встановлено, що згідно даних архіву КП ДР «БТІ» станом на 31.12.2012 року архівна справа б/н за адресою: АДРЕСА_1 . Підгородне Дніпропетровський район АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_4 , форма власності: приватна, яка виникла на підстві Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 26.04.1968 року та Свідоцтва про право на спадщину від 26.04.1968 року, в БТІ не зареєстровано (а.с.24). Інформація щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Окрім цього, працівниками БТІ позивача було повідомлено, що Свідоцтва про право власності видані на ім`я ОСОБА_4 містять номер будинку « АДРЕСА_3 », але було проведено інвентаризацію номерів вулиць та змінено номер будинку « АДРЕСА_3 » на номер « НОМЕР_3 », однак видати обґрунтовану відповідь на запит про зареєстроване право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 не має можливості, оскільки дану інформацію може отримати лише власник майна та було рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року.

Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз`яснень абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1261-1263 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У відповідності до ст. 1266 ЦПК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщин.

Відповідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права.

За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач прийняв спадщину після смерті дядька і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця ОСОБА_3 не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в свою чергу фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій спадковий будинок належав на підставі Свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя від 26 квітня 1968 року та Свідоцтва про право на спадщину по закону від 26 квітня 1968 року.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 182, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1296 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, ст. 12, 13, 76-80, 89, 130, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Дніпропетровським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 25 листопада 2015 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в свою чергу фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.