22-ц/804/1583/19

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„11 червня 2019 року місто Маріуполь Донецької області
Номер провадження 22-ц/804/1583/19
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.
за участю секретаря: Єфремової О.В
учасники справи :
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
третя особа Управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2019 року головуючого судді Кулика С.В. із складанням повного тексту судового рішення 04 квітня 2019 року по цивільній справі про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, редакція якого уточнювалася , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 та просив позбавити ОСОБА_3 та її неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права проживання в арештованому домоволодінні за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою та зареєструвати у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3
25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме : квартиру АДРЕСА_2 . Заява мотивована тим, що на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 , а саме: на будинок АДРЕСА_1 в ході примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу накладено арешт. Вже після накладення арешту у вказаному будинку був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_4 , який є сином відповідача ОСОБА_3 Реєстрація дитини у вказаному будинку унеможливлює реалізацію нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_2 та на яке було накладено арешт з метою виконання рішення суду про стягнення боргу. Разом з тим, ОСОБА_3 має у власності нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 . На теперішній час ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, борг не повернуто, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вимогами про позбавлення ОСОБА_3 з її сином ОСОБА_4 права на проживання в арештованому будинку АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстрації за вказаною адресою, оскільки їх реєстрація перешкоджає реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_2 Оскільки існує загроза, що ОСОБА_3 реалізує належне їй нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , що унеможливить в майбутньому зняття неповнолітнього ОСОБА_4 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , через відсутність у нього іншого житла, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на необґрунтованість судового рішення та не відповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що між ним та відповідачами існує спір з приводу законного права позивача на виконання судових рішень за рахунок майна боржника ОСОБА_2 , що обмежено фактом реєстрації неповнолітнього в арештованому домоволодінні. Очевидна відсутність на праві власності у батьків неповнолітнього нерухомого майна виключає об`єктивну можливість для зняття його з реєстрації в арештованому домоволодінні та подальшої реєстрації неповнолітнього в іншому житловому приміщенні без порушення його житлових прав. До того ж, висновок органу опіки та піклування про можливість реєстрації дитини в квартирі, що належить його матері, дається за умови, що житлові права дитини не будуть порушені і дитина зареєстрована в цій квартирі не буде обмежена в житлових правах. Зауважує, що законодавство щодо застосування заходів забезпечення позову не пов`язує види забезпечення позову та підстави для його застосування з характером спору, в даному випадку спір немайновий. Квартира, на яку позивач просить накласти арешт безпосередньо стосується предмету спору, оскільки саме в цій квартирі він просить зареєструвати неповнолітнього.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Маросін М.О. підтримав доводи скарги,надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 квітня 2019 року, з якої вбачається ,що право власності на квартиру АДРЕСА_2 ,яка належала відповідачу ОСОБА_3 , за договором дарування від 29 березня 2019 року перейшло до чоловіка відповідача та батька неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ,який за ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 залучений до участі у справі у якості співвідповідача.
У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , адвокат Фісінчук С.О.просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з*явився,належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання,надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності ( а.с. 115,123,127).
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , представник управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 03 червня 2019 року телефонограм, зареєстрованих в журналі телефонограм № 3.10-12 за №1421,1422,1423 та судових повісток, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 116-119,120,121,122).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та з виділених матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2018 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, редакція якого уточнювалася , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 та просив позбавити ОСОБА_3 та її неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права проживання в арештованому домоволодінні за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою та зареєструвати у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 160138119 від 19 березня 2019 року квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2016 року.
В клопотанні про забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , оскільки існує загроза того, що відповідач ОСОБА_3 реалізує належне їй нерухоме майно, що унеможливить в майбутньому зняття неповнолітнього ОСОБА_4 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , через відсутність у нього іншого житла, а у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову це унеможливить виконання рішення суду.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів , які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів. Позовна заява ОСОБА_1 носить немайновий характер, нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, не є спірним майном, не стосується предмету спору, позивачем не доведено, яким саме чином невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі у разі задоволення позову.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.1.ч.1.ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
У постанові № 9 від 22 грудня 2006 року « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову « Пленум ВС України відзначає,що згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК позов майнового характеру дозволяє забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти,що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
З виділених матеріалів справи вбачається,що ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2013 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на 16/18 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ,яке належить ОСОБА_2
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2016 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута сума боргу у розмірі 135 000 грн. та судовий збір у розмірі 1 350 грн.
22 серпня 2014 року Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного рішення та в рамках примусового виконання державним виконавцем грошових коштів та рухомого майна у боржника ОСОБА_2 не виявлено.
Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ від 01 липня 2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно належне ОСОБА_2 , в тому числі на 16/18 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 3 % річних від суми боргу у розмірі 12 150 грн. та інфляційні втрати у розмірі 120 747 грн. за період з 01 червня 2014 року по 01 травня 2017 року,судовий збір у розмірі 1326,25 грн.,а всього 133 950 грн.
11 жовтня 2018 року Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення та виконавчі провадження зведені в одне провадження № 57430991 ,де загальна сума боргу боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 становить 270 300,25 грн.
На теперішній час на користь позивача з боржника ніяких сум не стягнуто,та у добровільному порядку боржником рішення суду не виконано.
В процесі реалізації майна ,яке належить боржнику ,а саме 16/18 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , державним виконавцем встановлено,що у вказаному домоволодінні окрім повнолітніх боржника ОСОБА_2 та його доньки ОСОБА_3 ,реєстрація яких проведена 27 вересня 2007 року , з 17 листопада 2015 року зареєстрований неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Реєстрація неповнолітньої дитини у вказаному домоволодінні була проведена після накладення арешту в порядку забезпечення позову за ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2013 року та арешту за постановою державного виконавця від 01 липня 2015 року.
Згідно відповідей Центрального ВДВС міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області від травня, липня 2017 року виконавче провадження про стягнення суми боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , постановою державного виконавця від 18 серпня 2015 року , з підстав п.2 ст.37 Закону України « Про виконавче провадження зупинено (а.с.54-55).
Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати,що заявляючи вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 ,яка не є боржником за виконавчими провадженнями ,позивач фактично просить вирішити питання, без урахування вимог встановлених Законом України « Про виконавче провадження»,Інструкції з примусового виконання рішень,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5,нормами ст.177 СК України,ст.ст.17,18 Закону України « Про охорону дитинства « та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», що безумовно суперечить загальним принципам цивільного судочинства.
Натомість, позивач не наводить доводів, з якими законодавець пов`язує підстави для задоволення клопотання про забезпечення позову.
Крім того, вимога накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 ,яка не є боржником за виконавчими провадженнями , не є предметом спору , за захистом якого звернувся позивач.
Доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування викладених у позовній заяві обставин, які позивач вважає доведеними.
Суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 151, 153 ЦПК України мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд не порушив норми цивільного процесуального кодексу, а тому ухвала має бути залишена без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року .

Судді: