Справа № 296/167/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"23" травня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Богунського районного відділу Державної міграційної служби в Житомирській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

09.01.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Богунського районного відділу Державної міграційної служби в Житомирській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На обґрунтування заявлених вимог, позивачі зазначають, що на підставі Договору-дарування від 11.12.2008 р. ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є рідними сестрами позивача ОСОБА_1 , проте ОСОБА_7 з 1986 року не проживає в спірному будинку за адресою АДРЕСА_1 , в зв`язку із одруженням та переїздом за місцем проживання свого чоловіка в м. Тбілісі, де у них народилось двоє дітей, донька ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 . Всі вони разом весь цей період безвиїзно проживають в м. Тбілісі.

ОСОБА_4 більше 30 років не проживає за вказаною адресою, а разом із чоловіком та дітьми, сином ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 фактично проживають за адресою, АДРЕСА_2 , її діти навчались поруч із фактичним місцем проживання, в Загальноосвітній школі м. Житомира № 8.

Відповідачі по справі, сестри ОСОБА_1 , зареєстровані в квартирі з народження, але фактично не проживають у вказаному будинку більше 30 років і по теперішній час. Звернення до відповідачів з проханням про добровільне зняття з реєстрації не дали позитивного результату, що позбавляє позивачів право повноцінне користування будинком, крім того вони не мають можливості оформити субсидію.

Їх реєстрація порушує право позивачів на повноцінне користування власністю, впливає на оплату комунальних послуг, тощо, у зв`язку з чим позивачі просять позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 38).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 22, 24).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є рідними сестрами позивача ОСОБА_1 , проте ОСОБА_7 з 1986 року не проживає в спірному будинку за адресою АДРЕСА_1 , в зв`язку із одруженням та переїздом за місцем проживання свого чоловіка в м. Тбілісі, де у них народилось двоє дітей, донька ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 . Всі вони разом весь цей період безвиїзно проживають в м. Тбілісі.

ОСОБА_4 більше 30 років не проживає за вказаною адресою, а разом із чоловіком та дітьми, сином ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 фактично проживають за адресою, АДРЕСА_2 , її діти навчались поруч із фактичним місцем проживання, в Загальноосвітній школі м. Житомира № 8.

У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України.

За ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців

Реєстрація відповідача у квартирі належній позивачці порушує її право, передбачене ст. 317 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі втратили право на користування будинком, що належить позивачу у зв`язку із відсутністю без поважних причин понад пів року, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу позову про зняття з реєстраційного обліку відповідачів, суд приходить до наступного висновку.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.

У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п.26 вищевказаних правил.

З врахуванням вищенаведеного, вимога позову про визнання відповідачів таким, що втратили право на користування будинком, який належить позивачці є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

В частині вимоги про зняття з реєстрації відповідачів слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстрації у спірному будинку, у порядку встановленого зазначеними Правилами та Законом.

Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. покласти на відповідачів, оскільки рішення ухвалено на користь позивачів.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273, 280-282, 430, п.15.5 п.15 ч.1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Богунського районного відділу Державної міграційної служби в Житомирській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими, що втратили право на користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Cуддя Р. А. Галасюк