ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5071/19 Справа № 2-533/11 Суддя у 1-й інстанції - Васіна Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "ОТП Банк" на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2011 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору поруки недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - ПАТ "ОТП Банк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-300/452/2007, за умовами якого останньому було надано у кредит 27.869 доларів США 20 центів.

Вказували, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №SR-300/452/2007.

Посилаючись на те, що банк умови договору виконав та надав обумовлені кредитні кошти, а позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує у зв`язку з чим станом на 14 січня 2010 року за ним рахується заборгованість у загальному розмірі 26.394 долари США 38 центів, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 26.394 долари США 38 центів.

15 грудня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ "ОТП Банк" про визнання договору поруки недійсним, мотивуючи його тим, що 23 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та банком було укладено договір поруки №SR-300/452/2007, за умовами якого вона поручилась за належне виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_3 , які виникають з кредитного договору, укладеного між ним та банком.

Вказували, що кредитні кошти були надані у доларах США, що порушує Закон України "Про захист прав споживачів".

Зазначали, що позичальник виконував умови кредитного договору та здійснював погашення за ним.

Вказували, що позичальник забезпечив належне виконання взятих на себе зобов`язань договором іпотеки №RCL/300/452/2007 від 23 серпня 2007 року.

Посилаючись на те, що у них на час укладання кредитного договору та договору поруки на утриманні знаходились діти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а договір поруки грубо порушує права дітей, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір поруки №SR-300/452/2007, укладений 12 серпня 2007 року між нею та ПАТ "ОТП Банк".

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2011 року позовну заяву ПАТ "ОТП Банк" залишено без розгляду.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2011 року зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційні скарзі ПАТ "ОТП Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, зазначали, що правові підстави для визнання договору поруки недійсним відсутні.

10 червня 2019 року ОСОБА_7 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-300/452/2007, відповідно до умов якого позичальник отримав у кредит 27.869 доларів США 20 центів на строк до 23 серпня 2027 року (а.с.6-9,10).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №SR-300/452/2007, за умовами якого поручитель зобов`язалась відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань за кредитним договором (а.с.11).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають трьох дітей, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.69,70,71).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що споживчий кредит не може надаватися в іноземній валюті, а договором поруки порушуються права дітей.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди.

Відповідно до ст.ст.215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивачі, посилаючись у позові на та, що позичальник своєчасно виконував умови кредитного договору та здійснював оплати за ним, що не можу слугувати підставою для визнання спотворюваного договору поруки недійсним.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі посилалися на те, що суттєво зріс курс долара.

Саме по собі зростання або коливання курсу іноземної валюти не є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Також позивачі зазначали, що банк не мав права надавати їм валютний кредит, що не відповідає дійсності оскільки банк відповідач входить до списку банків які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій.

Головною підставою для визнання спірного договору поруки недійсним позивачі зазначали те, що на час його укладання вони на своєму тримання мали трьох малолітніх дітей.

Відповідно до ч.ч.2 та3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до частин другої четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, батьки які одночасно є представниками неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, повинні діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Отже, у справі, яка переглядається, суди першої інстанції неправильно застосував норми статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 177 СК України.

Задовольняючи позов, суди дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору поруки з посиланням на те, що він був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, оскільки сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування не дає підстав для висновку про порушення прав малолітньої особи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився грубих порушень норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "ОТП Банк" задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2011 року скасувати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору поруки недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства "ОТП Банк" судові витрати в розмірі 1.921 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.