г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1374/19
Номер провадження 2/213/1084/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі судового засідання - Cтаматовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні /у залі судових засідань №14/, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу №213/1374/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь суму моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів в розмірі 99 892 гривень.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що вінв період з березня 1996 року по 26 березня 2019 року працював у Відповідача на посадах машиніста дробильної фабрики, учнем дробильника дробильної фабрики, дробильником дробильної фабрики, дробильником управління дробильно - транспортного комплексу. Тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів призвела до виникнення у нього наступних професійних захворювань: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В. Легенева недостатність першого другого ступеня, код J44; 2) Радикулопатія попереково крижова L 5, S 1 та шийна С6,С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого ступеня), код М 54.1. Відповідно Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 05 лютого 2019 року професійні захворювання у Позивача виникли внаслідок тривалої дії (22 роки 6 місяців) шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості його робочого місця де він підпадав під вплив пилу, концентрація якого, перевищувала нормативні показники та фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники. Причиною у виникненні у позивача професійних захворювань було визнано: Пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі зони в 3-9,15 разів перевищував ГДК (6,0 -18,3 мг/м? при ГДК 2,0 мг/м?) згідно Санин 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны»; Важкість праці: робоча поза (незручна) 32.4 -34,8 % зміни, при нормі до 25% з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30? 134-216 разів за зміну, при нормі 51-100 разів; величина статичного навантаження за зміну двома руками становила 00 кг/с при нормі 42000 кг/с; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг, при нормі 30 кг, згідно Державні санітарні норми та правила «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджена наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року. За результатами огляду МСЕК від 25 березня 2019 року ступень стійкої втрати позивачем професійної працездатності було визначено у розмірі 40 (сорок) відсотків, у тому числі 10 відсотків ХОЗЛ та 30 відсотків Радикулопатія. Водночас внаслідок професійних захворювань позивач був визнаний інвалідом 3 групи. Згідно висновків МСЕК позивачу показано забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санітарно-курортне лікування, протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, робота в умовах виробничого пилу. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому завдано моральної шкоди: він в значній мірі втратив здоров`я, має проходити постійні курси медикаментозного лікування, не має можливості виконувати більшість домашніх робіт тощо. Крім того, він втратив високооплачувану роботу, що призвело до суттєвого погіршення його матеріального стану та, відповідно, матеріального стану його сім`ї, оскільки за станом здоров`я він був переведений на посаду підсобного робочого на 0,25 ставки дільниці з обслуговування господарських об`єктів цеху підготовки виробництва та складського господарства. Неспроможність у повній мірі задовольнити нагальні матеріальні потреби сім`ї, утому числі його малолітньої дочки ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдає позивачу додаткових моральних страждань.

Позивач в судове засідання не з`явився, просить розглядати справу за його відсутності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, обставини викладені у відзиві на позов підтримала повністю.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що загальний стаж позивача на підприємстві відповідача складає 27 років 4 місяці, стаж роботи в шкідливих умовах праці складає 22 роки 6 місяців (а.с.5-8, 24-27).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 05.02.2019 року (далі Акт розслідування) позивачу був встановлений наступний діагноз:

1) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В. Легенева недостатність першого другого ступеня, код J44

2) Радикулопатія попереково крижова L 5, S 1 та шийна С6,С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого ступеня), код М 54.1.

В пункті 16 даного Акту розслідування зазначається, що професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: Внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця ОСОБА_1 підпадав під вплив пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники та фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники.

В пункті 17 Акту розслідування зазначається, що причина виникнення професійного захворювання є:

- Пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі зони в 3-9,15 разів перевищував ГДК (6,0 -18,3 мг/м? при ГДК 2,0 мг/м?) згідно Санин 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны»

- Важкість праці: робоча поза (незручна) 32.4 -34,8 % зміни, при нормі до 25% з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30? 134-216 разів за зміну, при нормі 51-100 разів; величина статичного навантаження за зміну двома руками становила 00 кг/с при нормі 42000 кг/с; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг, при нормі 30 кг, згідно Державні санітарні норми та правила «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджена наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року.

Висновком МСЕК від 25.03.2019 року позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності, у тому числі 10 відсотків ХОЗЛ та 30 відсотків Радикулопатія, та третю групу інвалідності до 01 квітня 2020 року, встановлена потреба у забезпеченні позивача лікувальними засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування, протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження (а.с. 9).

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у зв`язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв`язку з чим він отримав професійне захворювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно зазначеного вище Акту розслідування причиною виникнення у позивача професійних захворювань стали недосконалість робочого місця, виконання робіт пов`язаних з впливом пилу та фізичного навантаження, яке перевищувало норми.

Крім того, із медичних довідок позивача встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу рекомендовано спостереження у лікарів, прийом лікарських засобів, уникати переохолодження, санаторно-курортне лікування, протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза.

Згідно вищевказаного Акту розслідування позивачу також протипоказана робота в умовах пилу, що перевищує ГДК, фізичного навантаження, несприятливого мікроклімату. підземно.

На теперішній час ОСОБА_1 переведений на посаду підсобного робочого на 0,25 ставки дільниці з обслуговування господарських об`єктів цеху підготовки виробництва та складського господарства.

За таких обставин, враховуючи роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоров`я позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновків МСЕК становить 40 % безстроково, що свідчить про незворотність втрати здоров`я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 20 000 (двадцять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю.

При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі.

У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди.

Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 1167, 1172 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП, ст.ст. 10, 11, 15, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, в зв`язку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП та номер і серія паспорта під час розгляду справи судом не встановлені.

Відповідач Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: 50026, м. Кривий Ріг, .

Повне судове рішення складено 21 червня 2019 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.