Справа № 461/5088/18 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/220/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача виконавчого комітету ЛМР Феник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, з участю третьої особи Львівського центру надання послуг учасникам бойових дій, про зобов`язання надати ордер на вселення в квартиру,-

встановила:

В липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Львівського міської ради, з участю третьої особи Львівського центру надання послуг учасникам бойових дій, про зобов`язання надати ордер на вселення в квартиру.

Вимоги обгрунтовувала тим, що з 1988 року перебуває у черзі на отримання житла, як особа, яка потребує покращення житлових умов, а з 2015 року також, як член сім`ї загиблого учасника антитерористичної операції. Проте, відповідачем її не було включено в списки на отримання житла при розподілі квартир у будинку

АДРЕСА_1. Будинок на АДРЕСА_1 збудований для учасників АТО, і за час його будівництва позивача у виконавчому комітеті запевняли, що вона включена до списків на отримання квартири саме в цьому будинку. Вважає, що її незаконно виключено зі списків на отримання квартири. Позивач є інвалідом, тому для належного догляду за нею та з метою можливості проживання з нею другого сина їй необхідна двокімнатна квартира.

Поряд з цим, у вересні 2018 року їй надано однокімнатну квартиру на АДРЕСА_2 , документи на яку її змусили написати всупереч бажанню. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи Львівського центру надання послуг учасникам бойових дій, про зобов`язання надати ордер на вселення в квартиру - відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , зазначає, що її конституційне право на житло є порушеним та не відновлене судом.

Покликається на те, що суд взяв до уваги витяг з протоколу засідання Центральної військової-лікарської комісії № 3066 від 18.08.2015 року, по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм де вказано неправильно, що причиною смерті ОСОБА_3 1987 р.н. є травма одержана в результаті нещасного випадку, а фактично травма «Ушкодження внаслідок падіння, намір невизначений», пов`язана з проходженням військової служби.

Наведене свідчить про те, що на момент смерті, причина смерті не встановлена, справа знаходиться в суді.

При цьому, суд не взяв до уваги довідку видану Міністерством оборони України від 15.05.2015 року № 1765, яка засвідчує участь ОСОБА_3 в антитерористичній операції.

Ухвалою Львівської міської ради № 3700 від 31.07.2014 року затверджено комплексну програму підтримки учасників антитерористичної операції та членів їх сімей, а 23.04.2015 року була створена Програма забезпечення житлом учасників АТО мешканців Львова, під яку виділено земельну ділянку на будівництво комплексу на вул. Під Голоском.

Звертає увагу на те, що була зарахована в списки для позачергового надання житла (сім`я загиблого (померлого) ветерана війни - учасника АТО).

Зазначає, що будинок на АДРЕСА_1 збудований для учасників АТО на 53 квартири, зданий в експлуатацію, 42 ордери на квартири роздані бійцям АТО, а 11 квартир пустує.

Вважає, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 10 жовтня 2018 року за № 1122 про надання позивачу квартири та оформлення ордера на квартиру АДРЕСА_3 не повинно братись до уваги, оскільки про таке позивачку не повідомляли, ордера позивач не отримувала, вселення у житлове приміщення не відбулося, крім цього представник відповідача чітко заявила, що будинок не зданий в експлуатацію, і з цього приводу інформації немає.

Поряд з цим, зазначає, що її змушували написати відмову в отриманні житла, або прийняти умови, які були вказані в листі від 14.09.2018 року № 2501 Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР.

Крім цього, на момент написання заяви їй не було відомо про ситуацію з приводу вільних квартир на АДРЕСА_1 .

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що Програмою про захист інтересів осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а також членів сімей таких осіб, як затверджена Ухвалою Львівської міської ради № 4520 від 23 квітня 2015 року, не передбачено отримання житла в конкретних житлових будинках, особливостей формування черг на житло за конкретними адресами.

Програма лише визначає порядок надання житла деяким категоріям громадян.

При цьому, позивач реалізувала право на отримання жилого приміщення, як член сім`ї військовослужбовця, що помер під час проходження військової служби, про що свідчить подання ОСОБА_1 заяви на ім`я Львівського міського голови та прийняття виконавчим комітетом Львівської міської ради рішення № 1122 від 10 жовтня 2018 року про надання позивачу квартири та оформлення ордеру на квартиру АДРЕСА_3 .

Належних і допустимих доказів неправомірності дій виконавчого комітету або його підрозділів з приводу надання житла ОСОБА_1 суду не наведено, позивачем не спростовані доводи представника відповідача щодо належного виконання органом місцевого самоврядування своїх зобов`язань, як і доводи з приводу здійснення тиску на неї при написанні заяви на отримання житла в будинку АДРЕСА_2 , тому суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач зазначала, що з 1988 року перебуває у черзі на отримання житла, як особа, яка потребує покращення житлових умов, а з 2015 року також, як член сім`ї загиблого учасника антитерористичної операції. Проте, відповідачем її не було включено в списки на отримання житла при розподілі квартир у будинку АДРЕСА_1 , який збудований для учасників АТО, однак за час його будівництва позивачку у виконавчому комітеті запевняли, що вона включена до списків на отримання квартири саме в цьому будинку, відтак вважає, що її незаконно виключено зі списків на отримання квартири, оскільки є інвалідом, тому для належного догляду за нею та з метою можливості проживання з нею другого сина їй необхідна двокімнатна квартира.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 (мати ОСОБА_3 ) має статус матері військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 31 серпня 2015 року. Нагороджена «ОРДЕНОМ МАТЕРІ БІЙЦЯ АТО» (а.с. 6).

Крім цього, ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності 2 групи, загальне захворювання (а.с. 35).

Син позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 28 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 23 червня 2015 року, актовий запис № 625 (а.с. 28).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3066 від 18 серпня 2015 року, причиною смерті ОСОБА_3 (1987 року народження) є «травма, одержана в результаті нещасного випадку і причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби» (а.с. 5).

Зокрема, довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підтверджується те, що ОСОБА_3 дійсно у відповідні періоди брав участь в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях (а.с. 27).

Листом Управління житлового господарства від 15.06.2015 року № 2501в-2117 ОСОБА_3 повідомлено про те, що внесені зміни до квартирної чергової справи гр. ОСОБА_1 , яка перебуває з 12.07.1988 року за № 11681 загальної черги та з 09.06.2015 року включена у список учасників АТО. Склад сім`ї три особи (а.с. 64).

Згідно листа від 04.11.2015 року № 2501-437 ОСОБА_1 перебуває у списку для позачергового надання житла (сім`я загиблого (померлого) ветерана війни - учасника АТО) - з 26.10.2015 року за № 1930. Склад сім`ї дві особи (а.с. 65).

До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК УРСР, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі складають державний житловий фонд.

Частиною 1 ст. 5 ЖК УРСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно із ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 3 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у позачерговому порядку в разі потреби поліпшення житлових умов надаються жилі приміщення сім`ям військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, за місцем їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: облік громадян, які відповідн о до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Ухвалою № 4520 від 23 квітня 2015 року Львівської міської ради затверджено Програму про захист інтересів осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а також членів сімей таких осіб (а.с. 18-23).

Відповідно до п. 1 Програми, така регулює питання забезпечення житлом громадян, зазначених у розділі 2 цієї Програми, та надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань громадянам, зазначеним у розділі 3 цієї Програми.

У п. 1.4.3 Програми зазначено, що право на отримання житла мають зокрема члени сімей учасників антитерористичної операції з числа членів сімей загиблих (тих, що пропали безвісти) чи померлих учасників антитерористичної операції, у яких відсутні правові підстави для надання статусу члена сім`ї загиблого (того, що пропав безвісти) чи померлого відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Дія програми розрахована до 2020 року.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що зазначена програма не передбачає отримання житла в конкретних житлових будинках, особливостей формування черг на житло за конкретними адресами, а визначає порядок надання житла відповідним категоріям громадян.

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася з клопотанням до керуючого справами виконкому Львівської міської ради про врахування при розподіленні квартири для учасників АТО на вул. Під Голоско, її інвалідність та надати квартиру на ІІ-му поверсі (а.с. 66).

За результатами розгляду заяви про включення ОСОБА_1 у списки на отримання житла на вул. Під Голоско у м. Львові прийнято рішення звернутися до громадської комісії з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради щодо забезпечення житлом за межами дії Ухвали № 4520 від 23.04.2015 року та 09.01.2018 року відповідне звернення скеровано до комісії (а.с. 3).

Листом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 2501-314 від 30 січня 2018 року позивача повідомлено, що згідно з протоколом засідання громадської комісії із захисту інтересів учасників антитерористичної операції при Львівському центрі надання послуг учасникам бойових дій від 18 грудня 2017 року за №22/2017 вирішено не включати позивача у списки на одержання житла у будинку АДРЕСА_1 . У листі зазначено, що відповідна програма поширюється тільки на членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час участі в антитерористичній операції. Розя`снено право на оскарження зазначеної відповіді (а.с. 4).

Разом з цим, доказів про оскарження відмови у включенні позивача у списки на одержання житла у будинку АДРЕСА_1 , позивач не надала, судом не встановлено.

Таке рішення було прийняте з огляду на те, що позивач ОСОБА_1 має статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби відповідно до постанови КМУ від 28.05.1993 року № 379 та як пред`явник відповідного посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби у порядку передбаченому ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, дія Програми Львівської міської ради, яка прийнята у якості додаткових гарантій соціального захисту учасників антитерористичної операції та членів їх сімей, поширюється на членів сімей учасників антитерористичної операції та мають посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого», видане відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В свою чергу, згідно протоколу № 1/1/2018 року від 22.08.2018 року Громадська комісія із захисту інтересів учасників антитерористичної операції при Львівському центрі надання послуг учасникам бойових дій з питання розподілу житла для учасників антитерористичної операції на порядку денному розглядала особові справи учасників, зарахованих на облік в управлінні житлового господарства щодо розподілу житла у будинку АДРЕСА_2 (а.с. 47).

11.09.2018 року Громадська комісія з житлових питань при виконкомі вирішила, зокрема, погодити закріплення квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 (а.с. 68).

21 вересня 2018 року позивач подала заяву на ім`я Львівського міського голови про надання їй квартири АДРЕСА_3 (а.с. 69).

10 жовтня 2018 року виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 1122 про надання позивачу ОСОБА_1 квартири та оформлення ордеру на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 67).

Наведене свідчить про те, що позивач фактично реалізувала право на отримання жилого приміщення, як член сім`ї військовослужбовця, що помер під час проходження військової служби та спростовує доводи апелянта про не вселення її в квартиру, нездачу будинку в експлуатацію, оскільки такі не є предметом доказування у спірних правовідносинах.

Таким чином, допустимих доказів неправомірності дій виконавчого комітету або його підрозділів з приводу надання житла ОСОБА_1 суду не подано, що свідчить про безпідставність позовних вимог та обґрунтованість висновків рішення районного суду.

Поряд з цим, не може залишитись поза увагою апеляційного суду і те, що звертаючись з позовними вимогами про надання ордеру на вселення у квартиру позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує своїм статусом, як матері бійця АТО, при цьому посилається на те, що надана їй однокімнатна квартира є малою для догляду за нею її іншим сином, оскільки вона є інвалідом, тобто має на увазі необхідність покращення її житлових умов.

В свою чергу, надання житла у зв`язку з необхідністю покращення житлових умов та на підставі рішення Громадської комісії із захисту інтересів учасників антитерористичної операції мають різні підстави, тому відповідні доводи апелянта колегія суддів не приймає до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 червня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк