Справа № 305/1485/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2018 року, ухвалене суддею Тулик І.І.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі - ТОВ "Кредитні ініціативи", товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 грудня 2012 року між ТОВ "Кредитні ініціативи" та Публічним акціонерном товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", банк) було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань.

Згідно указаного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №594 від 20 жовтня 2006 року, що був укладений між ЗАТ "АКПІБ" та ОСОБА_1 , за яким остання отримала кредит у розмірі 49 500 доларів США та зобов`язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за користування у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов"язань за кредитним договором ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 уклали іпотечний договір №593-594 від 24 жовтня 2006 року, відповідно до якого банку передано в іпотеку будинок з надвірними спорудами, загальною площею 477,63 кв.м., житловою площею 227,69 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01.07.2018 у неї виникла заборгованість: за кредитом - 5 290,04 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 138 541,76 гривень; за відсотками - 5 288,07 доларів США, що за курсом НБУ складає - 138 490,16 гривень, позивач просив суд в рахунок погашення зазначеної заборгованості за договором кредиту№594 від 20.10.2006 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок з надвірними спорудами, загальною площею 477,63 кв.м., житловою площею 227,69 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи", шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження" за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 гривні.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позову ТОВ "Кредитні ініціативи" відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Кредитні ініціативи" просило скасувати зазначене рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов товариства задовольнити повністю.

Вказувало на те, що кредитор має право на нарахування процентів та інших платежів передбачених у договорі, та/або сум, визначених ст. 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду, а тому не можна вважати, що зобов`язання виконано в повному обсязі або припинилося у зв`язку з виконанням рішення суду і, як наслідок, припинились зобов`язання, які виникають з договору іпотеки, як похідного зобов`язання.

Зазначало, що п. 6.4. кредитного договору передбачено, що за невиконання прийнятих на себе зобов`язань, передбачених п.п. 5.2.4, 5.2.5 та 5.2.6 вказаного договору позичальник сплачує штраф у розмірі 15 % річних від суми кредиту за кожний випадок невиконання. Відповідно до п. 6.7 кредитного договору - строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

Судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що після ухвалення рішення від 03.04.2012 року кредитний договір та договір іпотеки припинили свою дію, оскільки факт повернення суми позики з порушенням встановленого договором строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просили зазначене рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник ТОВ "Кредитні ініціативи" Дорош І.І. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні передбачені законом підстави для звернення стягнення на іпотечне майно.

Закарпатський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону.

Судом установлено, що 20.10.2006 між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №594, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 49 500 доларів США, зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 19.10.2021, на ремонт житлового будинку (а.с.30-33).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24.10.2006 між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №593-594, згідно якого відповідачі передали в іпотеку банку будинок з надвірними спорудами, загальною площею 477,63 кв.м., житловою площею 227,69 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 " (а.с. 39-44).

17.12.2012 між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу права за договорами забезпечення.

Відповідно до п.2.1, 2.2 договору відступлення прав вимоги первинний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань.

Згідно п.3.1, 4.3 договору про передачу права за договорами забезпечення, у зв`язку з передачею (відступленням) кредитного портфелю за договором відступлення цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає цесіонарію права, що передаються та зобов`язується передати цесіонарію договори забезпечення, а цесіонарій приймає та набуває права, що передаються, та зобов`язується прийняти договори забезпечення. Звернення стягнення на заставлене майно за договорами забезпечення здійснюється цесіонарієм в порядку та на умовах, встановлених договорами забезпечення.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

А тому до ТОВ "Кредитні ініціативи", як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором №594 від 20.10.2006 та іпотечним договором № 593/594 від 24.10.2006, укладеним між первісним кредитором ПАТ "АКПІБ" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема права на звернення стягнення на іпотечне майно.

Разом з цим, судом установлено, що внаслідок неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, а саме шляхом звернення до суду із відповідним позовом, за наслідками розгляду якого рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 3 квітня 2012, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКПІБ» заборгованість за кредитним договором №594 від 20.10.2006 у сумі 71 681,58 гривень, яка складається із заборгованості за строковим кредитом - 8 967,87 доларів США та прострочених відсотків - 5,90 доларів США (а.с. 50-52)

Зазначене рішення суду відповідачами виконано і борг за кредитним договором №594 від 20.102006 ними сплачено у повному обсязі, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП№53416327 від 24.04.2018, та платіжним дорученням №738 від 10.05.2018 на суму 36 199,29 грн і платіжним дорученням №747 від 14.05.2018 на суму 30 445,08 грн, згідно з якими зазначені грошові кошти Рахівським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області були перераховані ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.80-83).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом установлено, що ПАТ «АКПІБ» скористався своїм правом вимоги щодо дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, що стверджується рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 3 квітня 2012, що набрало законної сили, і яке відповідачами виконано. А тому позовна вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом - 5 290,04 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 138 541,76 грн., яка відповідачами сплачена, та відсотків - 5 288,07 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 138 490,16 грн, після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, не ґрунтується на законі. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання апелянта на пункт 6.4. кредитного договору, як на підставу для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України і нарахування бакном процентів, є необґрунтованим, оскільки вказаним пунктом договору передбачена сплата позичальником штрафу в розмірі 15 % річних від суми кредиту за кожний випадок невиконання, а не право на отримання процентів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. А тому нарахування банком заборгованості по процентам на підставі п.6.4 кредитного договору, є безпідставним.

Згідно з вимогами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами тих обставин, які мають значення для справи та на які він посилався як на підставу своїх вимог, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні його позову.

Таким чином, апеляційний суд уважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача ТОВ "Кредитні ініціативи" без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючисьстаттями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" - залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді :