Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 487/203/16

провадження № 61-23366св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, у складі судді Розумовської О. Г., від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В., від 18 січня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 05 березня 2014 року між сторонами, у відділенні банку, який розташований у м. Севастополь, було укладено договір грошового вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD500, за умовами якого він вніс грошові кошти на депозитний рахунок банку у розмірі 7 600, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 178 600, 00 грн, на строк не менше 1 місяця. За користування грошовими коштами банк зобов`язувався щомісячно зараховувати відсотки на його картковий рахунок № НОМЕР_1 . Строк дії договору відповідно до пункту 9 договору складає 1 місяць, з автоматичною пролонгацією на 1 місяць. При пролонгації договору відсотки зараховуються до грошового вкладу. ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконує взяті на себе договірні зобов`язання за договором грошового вкладу, не виплачує йому відсотки та не повертає суму грошового вкладу, не зважаючи на його неодноразові звернення. У зв`язку з цим утворилась заборгованість за договором грошового вкладу, яка складає 8 054, 35 доларів США, що еквівалентно 189 277, 30 грн за офіційним курсом НБУ, що підтверджується довідкою банку № 7810655 від 01 серпня 2014 року.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 189 277, 30 грн грошового вкладу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошовий вклад за договором «Стандарт» у розмірі 189 277, 30 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банком було порушено право позивача на отримання депозитного вкладу та відсотків за його користування, а тому вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Висновок місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є необґрунтованим. Місцевим судом не було враховано, що заявник не ставив питання про розірвання договору банківського вкладу, не надав належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на банківському рахунку за договором вкладу, довідка банку № 7810655 від 01 серпня 2014 року не є належним доказом, так як видана Кримською філією банку, діяльність якої припинено у травні 2014 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

19 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 487/203/16 (провадження № 61-23366св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Сердюку В. В.

05 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

ОСОБА_1 у запереченні (відзиві) на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD500, відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» 7 600, 00 доларів США, на 366 днів по 05 квітня 2014 року включно. Умовами укладеного договору передбачено, що банк відкриває ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад та відсотки.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ПриватБанк» із заявою про виплату коштів згідно з договорами банківського вкладу.

У відповідь банк повідомив, що за результатами звернення буде вирішуватись питання виплати коштів, розміщених на рахунках клієнтів відокремлених підрозділів банку, які знаходились на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Зазмістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною першої статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом.

Під час розгляду справи місцевим судом встановлено дотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу. Внесення грошової суми у розмірі 7 600, 00 доларів США на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу від 05 березня 2014 року № SAMDNWFD500 та платіжним дорученням від 05 березня 2014 року, яке має всі необхідні реквізити.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути з банку на його користь 189 277, 30 грн (8 054, 35 доларів США). Вказану суму позивач обґрунтовував довідкою наданою 01 серпня 2014 року Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк».

Місцевий суд, ухвалюючи рішення у справі та стягуючи з банку 189 277, 30 грн, врахував неможливість прийняття довідки № 7810655 від 01 серпня 2014 року, як належного доказу розміру залишку грошових коштів на банківському рахунку позивача, оскільки вона видана Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк», а згідно витягу з протоколу № 18 засідання правління банку від 15 травня 2014 року діяльність відокремлених підрозділів філії Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» вже була припинена.

Апеляційний суд, переглядаючи справу та погоджуючись із розміром суми, що підлягає до стягнення з банку на користь позивача, вказав про те, що згідно з пунктом 28 договору грошового вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD500 від 05 березня 2014 року на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 8% річних. Договір банківського вкладу було укладено 05 березня 2014 року строком на 1 місяць з правом пролонгації на той же строк за умови, якщо клієнт по закінченню 1 місяця не заявив банку про бажання забрати кошти (пункт 7.8 договору). З урахуванням пункту 8 договору, станом на 01 серпня 2014 року діяв договір, пролонгований строк якого становив з 09 липня 2014 року по 09 серпня 2014 року. Станом на 01 серпня 2014 року борг банку перед позивачем, з урахуванням нарахованих відсотків, становив 7 840, 32 доларів США (7 600 + 50, 16 (відсотки за перший місяць) + 50, 49 (відсотки за другий місяць) + 50, 82 (відсотки за третій місяць) + 51, 17 (відсотки за 4 місяць) + 37, 68 (відсотки за 23 дні останнього місяця) = 7 840,32), що за офіційним курсом НБУ на час ухвалення судом першої інстанції рішення становило 200 006, 56 грн. Однак, оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення на його користь 189 277, 30 грн, то місцевий суд правомірно стягнув з банку на користь позивача суму грошових коштів у межах заявлених позовних вимог, а саме 189 277, 30грн.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу та нарахованих на нього відсотків відповідач суду не надав, власного розрахунку не навів.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірного договору банківського вкладу, не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений

з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не з його Кримською філією. Відтак, у відповідача повинна бути у наявності достатня інформація для належного виконання зобов`язань за вказаним договором.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу, оригінал якого міститься в матеріалах справи, факт внесення грошових коштів підтверджується оригіналом платіжного доручення, яке містить всі необхідні реквізити, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклад, однак ця вимога відповідачем виконана не була, правильно виходив з того, що сторонами дотримана письмова форма договору банківського вкладу та, керуючись статтями 625, 1059, 1060, 1061 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення внесених за договором коштів та нарахованих відсотків.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська