ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5816/18Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/472/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: ОСОБА_1 та її представника адвоката Семусь Т.А., ОСОБА_2 та його представника - адвоката Романіва І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/5816/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року, ухваленого суддею Черніцька І.М., повний текст якого складений 07 березня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку зустрічей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про встановлення графіку зустрічей батька з дитиною та зобов`язання не чинити перешкод у видачі дозволів, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні, в тому числі по телефону, з їхнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити графік зустрічей з дитиною: - кожну першу та третю суботу та неділю щомісяця: з 12:00 до 20:00 години; - кожні зимові та літні канікули дитини на період: до 14-ти діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; - кожен день народження дитини, а саме: 28 квітня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12:00 до 20:00 години.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 02 червня 2011 року він зареєстрував шлюб із відповідачем, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1, до реєстрації шлюбу, у них народився син ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із відповідачем. З 2017 року з боку відповідача почали здійснюватися перешкоди щодо його участі у вихованні сина ОСОБА_5 . Так, з листопада 2017 року відповідач повністю заборонила йому зустрічатись із сином, спілкуватись, у тому числі в телефонному режимі. Вказаними діями відповідач порушує його право на участь у вихованні та спілкуванні з сином.

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про встановлення наступного графіку зустрічей ОСОБА_2 із сином ОСОБА_5 : - кожну другу і третю неділю місяця з 10:00 до 16:00 години з врахуванням поточних планів проведення дитиною часу, в присутності матері; протягом зимових та літніх канікул - до семи діб в країні проживання дитини для відпочинку і оздоровлення дитини, з обов`язковим повідомленням місця перебування; - кожен день народження дитини (28 квітня) до досягнення 16-ти річного віку в рамках святкування у колі сім`ї та друзів; - у випадку неможливості скористатися правом на зустріч згідно графіку - повідомляти про це в обов`язковому порядку матір ОСОБА_1 у належний спосіб (письмовим повідомленням, в т.ч. за допомогою телефону), а також зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у видачі матері ОСОБА_1 усіх необхідних дозволів, які стосуються дитини, у тому числі, на виїзд за кордон.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу 15 січня 2013 року син залишився проживати разом із нею в м. Тернополі. Вона з позивачем завжди проживали окремо. Весь період вагітності вона перебувала у м. Тернополі, а відповідач проживав у м. Києві. Після народження сина нічого не змінилось, відповідач інколи відвідував їх із сином, будь-яких коштів не надавав. ОСОБА_2 не приймає будь-якої участі у вихованні та утриманні сина. 17 лютого 2018 року вона вдруге зареєструвала шлюбу. Її теперішній чоловік фактично виконує всі обов`язки позивача, виховує, піклується та утримує сина ОСОБА_5 . Будь-яких перешкод позивачу у спілкуванні з сином вона не чинить.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку зустрічей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про встановлення графіку зустрічей батька з дитиною та зобов`язання не чинити перешкод у видачі дозволів - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_5 шляхом встановлення наступного графіку побачень із сином:

- кожна перша та третя неділя місяця з 12:00 год. до 18:00 год.;

- спільний відпочинок батька та сина взимку, під час зимових канікул, протягом семи днів і влітку протягом чотирнадцяти днів на території України.

Побачення повинні відбуватись на території міста Тернополя в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей.

Перші три неділі побачень батька із сином провести у присутності матері ОСОБА_1 .

У задоволенні решти вимог за первісним та зустрічним позовами - відмовлено.

Судові витрати покладено на сторони в межах ними понесених.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і які суд вважав встановленими та надав їм невірну оцінку, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд відмовив у заслуховуванні в судовому засіданні думки неповнолітнього сина ОСОБА_5 з підстав відсутності в судовому засіданні психолога, якого суд викликав, однак, останній не з`явився і тому, вона та її представник заявили клопотання про повторний виклик психолога, проте, їм було відмовлено. Судом не були заслухані пояснення шкільного психолога, який неодноразово розмовляв із ОСОБА_5 , зокрема стосовно того, що їхній син не бажає спілкуватися з батьком. Вона є матеріально забезпечена, має власне житло і самостійно утримує сина від народження, а також, із 2017 року проживає в громадянському шлюбі, а з 17 лютого 2018 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , який фактично виконує усі обов`язки батька, допомагає матеріально утримувати сина, займається разом із нею у вихованні сина, має з дитиною теплі і довірливі відносини. В мотивувальній частині оскаржуваного рішення не міститься обґрунтування відмови у задоволенні частини зустрічної позовної вимоги, щодо попередньо повідомляти ОСОБА_1 у випадку неможливості скористатися правом на зустріч згідно встановленого графіку, оскільки даний факт фактично змушує дитину знаходитись у свій вихідний день вдома протягом шести годин в очікуванні приходу батька, замість можливості спланувати сімейний відпочинок із сім`єю. У рішенні суду не міститься обґрунтування щодо відмови за зустрічним позовом стосовно врахування у встановленому графіку спілкування батька з сином поточних планів проведення з дитиною часу, оскільки, ОСОБА_5 на постійній основі займається у спортивній секції і з часом буде їздити на змагання, які в основному відбуваються у вихідні дні, нерідко у інших містах.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити судове рішення у справі №607/5816/18 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року - без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, посилаючись на те, що дане рішення прийняте з дотриманням усіх процесуальних норм Закону, жодним чином не порушують та не обмежують права сторін, є законним та обґрунтованим. Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції та не потребують додаткового правового аналізу, оскільки при їх досліджені судом було дотримано норми матеріального та процесуального права. Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на той факт, що дитина не бажає спілкуватися з батьком є недоцільним, оскільки їхній дитині лише 8 років і вона не розуміє усієї реальності та повноцінно не може усвідомлювати все, що відбувається насправді між батьками. Суд першої інстанції дослідивши усі докази надані сторонами, взявши до уваги ставлення батька до виконання своїх обов`язків, прихильність до дитини, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, з метою стабілізації стосунків між батьком та сином, а також врахував висновок органу опіки та піклування, вірно визначив спосіб його участі у вихованні та у вільному спілкуванні з дитиною. Більше того, апелянт вказує на те, що роль батька виконує її новий чоловік ОСОБА_9 , проте, це не позбавляє його здійснювати свої батьківські обов`язки щодо участі в житті і розвитку свого рідного сина ОСОБА_5 . Також, він жодним чином не впливає та не вмішується в нові сімейні відносини, які є у його колишньої дружини, а лише цікавить його безпосередня участь як батька у вихованні їхнього спільного сина. ОСОБА_1 надалі продовжує створювати йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , а також заперечує той факт, щодо участі у судовому процесі сина.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Семусь Т.А. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Романів І.Т. апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існують неприязні відносини, не досягнуто згоди щодо способу участі батька у вихованні і спілкуванні з сином, таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, і мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За приписами ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст.151 СК України, вправі обирати самі. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки і піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки і піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом встановлено, що 02 червня 2011 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського управління юстиції, актовий запис №609, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2013 року (а.с. 9).

До укладення шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис за №994 (а.с. 8).

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про встановлення графіку зустрічей з дитиною до Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільського міського виконавчого комітету (а.с. 12-13).

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради комісії з питань захисту прав дитини №80 від 16 березня 2018 року рекомендовано батькові ОСОБА_2 звернутися до суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 (а.с. 14).

Згідно з частиною п`ятою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 22 червня 2018 року рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №800 від 30 жовтня 2018 року затверджено висновок щодо усунення перешкод шляхом встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому вказано, що орган опіки та піклування вважає за доцільне усунути перешкоди, шляхом встановлення порядку участі у вихованні дитини. Рекомендовано батькові ОСОБА_2 брати участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 відповідно до графіку побачень:

- І-ІІІ неділя місяця з 12:00 год. до 18:00 год.;

- побачення повинні відбуватись на території міста Тернополя в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей;

- 14 днів влітку та 7 днів взимку під час канікул для оздоровлення та відпочинку батька з сином.

Рекомендовано батькові ОСОБА_2 не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу та турботу, виховувати, матеріально утримувати.

Рекомендовано ОСОБА_1 поважати батьківські права ОСОБА_2 , не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином ОСОБА_5 (а.с. 101).

Заявниця в доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом не з`ясовано думки сина і не взято до уваги пояснення шкільного психолога.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, що відсутні будь-які висновки психологів на предмет спілкування сина з батьком і в апеляційній скарзі заявницею не заявлялося клопотання про з`ясування думки малолітнього відносно спілкування з батьком.

У матеріалах справи відсутні також докази про те, що спілкування батька з сином може породжувати психологічну напругу. Крім того, судом не здобуто доказів того, що таке спілкування зашкодить інтересам дитини, або що поведінка батька була жорстокою по відношенню до сина.

Європейський суд з прав людини в п.47 та 50 рішення "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року, зазначає "Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v.the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п.86, серія A, № 307-B). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v.Germany), №11057/02, п. 99,ЄСПЛ2004-III (витяги).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 червня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи