Справа № 159/6406/18
Провадження № 2/159/304/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді - Восковської О.А.

за участі:

секретаря судового засідання - Бакай Л.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача адвоката Дремлюка О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка, яка є дочкою позивача, будучи зареєстрованою в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 понад десять років не проживає у вказаному житлі, фактично мешкає з сім`єю в м. Києві, до батька не приїжджає тривалий час, будь-яких речей чи документів відповідачки в будинку немає. Вказане житло будинок АДРЕСА_2 - знаходиться у власності позивача з 1987 року, а після виділення часток в будинку було зареєстровано право власності на частку в житлі на нього та на його сина, при цьому, квартирам було присвоєно відповідні номери і, починаючи з 2016 року, в його власності знаходиться квартира АДРЕСА_3 , а у власності сина квартира АДРЕСА_4 у цьому АДРЕСА_5 Після реєстрації адресних номерів квартир його дочка ОСОБА_2 , яка була зареєстрована в будинку, була перереєстрована в квартиру АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 належить позивачу на праві приватної власності. Ураховуючи те, що відповідачка тривалий час - більше десяти років - не користується вказаним житлом, позивач, з покликанням на норми ст.ст.71,72 ЖК України, ст.405 ЖК України, прохає визнати відповідачку такою, що втратила право на користування вище вказаним житловим приміщенням, оскільки подальша її реєстрація у належному позивачу житлі порушує право власності останнього і він змушений сплачувати житлово-комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача в будинку та не має можливості отримати субсидію.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 19.02.2019 року.

У зв`язку із зайнятістю головуючої в іншому судовому засіданні - в колегіальному розгляді кримінального провадження підготовче засідання у справі 19.02.2019 року не відбулось та повторно було призначено підготовчий розгляд у справі на 21.03.2019 року, про що сторони були належним чином повідомлені судом у встановленому законом порядку.

Ухвалою суду від 21.03.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено судовий розгляд справи на 13.05.2019 року.

Ухвалою суду від 13.05.2019 року судовий розгляд у справі було відкладено на 13.06.2019 року у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання.

13.06.2019 року відповідачка повторно в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до положень ст.130 ЦПК України відповідачка вважається такою, що належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання, - що підтверджено письмовим повідомленням Укрпошти про невручення судової повістки через фактичну відсутність адресата як за місцем реєстрації, так і за місцем її реєстрації. Із урахуванням наведеного, а також думки учасників судового розгляду судом було ухвалено проводити судове засідання за відсутності відповідачки.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом установлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є власником 62/100 будинку АДРЕСА_2 , - що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2016 року №61151103 (а.с.5-6).

З витягу із рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 13.06.2013 року №204 убачається, що об`єкту незавершеного будівництва а саме квартирі після проведеної реконструкції частини житлового будинку, що належить ОСОБА_1 присвоєно адресний номер «1» по АДРЕСА_2 (а.с.7).

З долученої до матеріалів справи копії будинкової книги вбачається, що у вказаній квартирі АДРЕСА_1 , крім позивача, зареєстрована також і відповідачка у справі ОСОБА_2 (а.с.8-12). Вказана обставина підтверджена і довідкою Ковельського РЖКП-1 від 05.12.2018 року №1516(а.с.13).

Доводи позивача про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації у вище зазначеному помешканні підтверджені актом обстеження матеріально-побутових умов проживання жительці квартири АДРЕСА_1 від 27.05.2019 року.

Допитані судом свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - які є сусідами позивача, - кожен, зокрема, підтвердили суду той факт, що дочка позивача ОСОБА_2 тривалий час близько десяти років не проживає в будинку свого батька позивача у справі, не приїздить до нього і будь-яких особистих речей останньої в квартирі ОСОБА_1 вони не бачили.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.

Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що йому чинились перешкоди у користуванні спірним житлом та доказів, що причини, у зв`язку з якими він був відсутні за місцем своєї реєстрації є поважними.

Ураховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

На підставі ст.405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 77, 78, 265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 13 червня 2019 року.

ГоловуючаО. А. Восковська