Ухвала

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 334/5907/14-ц

провадження № 61-5262зно19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Карпенко С. О., Погрібного С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),

розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Виділено ОСОБА_1 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0576 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ). Виділено ОСОБА_1 приміщення АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0576 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ). Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 . Виділено ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 ; легковий автомобіль марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 340 424,45 грн ? боргових зобов`язань, сплачених на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2014 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У липні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року у частині виділення ОСОБА_1 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виділення ОСОБА_2 трикімнатної квартири АДРЕСА_3 , стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 340 424,45 грн боргових зобов`язань скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Виділено ОСОБА_2 у власність у порядку поділу спільного майна подружжя житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_1 у власність у порядку поділу спільного майна подружжя трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 371,45 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 у стягненні із ОСОБА_2 340 424,45 грн. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми судового збору змінено шляхом зменшення розміру стягнутого судового збору до 1 205,82 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 777,04 грн судового збору за касаційний розгляд. В інших частинах рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року та постанова Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року залишені без змін.

07 березня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року з підстав наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , будучи власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року, право власності на який зареєстровано 18 квітня 2017 року, у червні 2018 року особисто покращив будинок на суму 174 090,00 грн і ця обставина не була відома суду касаційної інстанції при ухваленні судового рішення, яким вказаний будинок виділений у власність ОСОБА_2 Ця обставина підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи від 04 березня 2019 року № 2454, який не був досліджений касаційним судом як доказ і має суттєве значення для ухвалення законного судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2019 року відкрито провадження за заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

У квітні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у яких остання просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року, посилаючись на те, що здійснення ОСОБА_1 витрат на ремонт будинку, якого фактично не було, не є нововиявленою обставиною, тому що заявник знав про її існування при розгляді цієї справи у судах апеляційної та касаційної інстанціях, але не повідомив суди про них.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, Верховний Суд у складі суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесенні законом до нововиявлених обставин.

Тобто, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Звернувшись до Верховного Суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилається на проведення ним особисто покращення у спірному будинку у червні 2018 року. Проведення заявником, за його твердженням, особисто покращень, свідчить про те, що ця обставина була відома заявнику, а отже, вона не є нововиявленою обставиною у розумінні 423 ЦПК України.

Висновок будівельно-технічної експертизи від 04 березня 2019 року № 2454, є новим доказом у справі, а не нововиявленою обставиною.

Посилання заявника як на підставу перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами на неповноважений склад суду у зв`язку із усуненням судді Усика Г. І. від виконання обов`язків судді, є безпідставним з огляду на таке.

22 січня 2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із перебуванням судді Усика Г. І. на лікарняному. Вихід станом на 30 січня 2019 року судді Усика Г. І. (який раніше був визначений у склад колегії, та замінений у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю) не є підставою для заміни будь-кого із членів колегії та проведення повторного авторозподілу справи, оскільки підстави повторного авторозподілу визначені Положенням про автоматизовану систему документообігу.

Крім того, указані обставини були заявлені ОСОБА_1 як підстави для відводу колегії суддів.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі: суддів: Стрільчука В. А., Карпенко С. О., Погрібного С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В. від 24 квітня 2019 року відвід колегії із наведених підстав визнано необґрунтованим.

Необґрунтованість відводу колегії суддів підтверджується ухвалою судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. від 17 травня 2019 року.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, оскількинаведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (справа «Праведная проти Росії» (CASE «PRAVEDNAYA v. RUSSIA», рішення від 18 листопада 2004 року).

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 429 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтею 429 ЦПК України, , Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак