ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8559/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1770/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

розглянула в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ПАТ КБ (зараз АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно договору б/н від 25.02.2013 року відповідач отримала від ПАТ КБ «Приват Банк» кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 порушила умови вищевказаного кредитного договору та не виконує своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, внаслідок чого станом на 30.09.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 13 590, 61 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору б/н від 25.02.2013 року в сумі 13 590, 61 грн., яка складається з наступного: 6934,57 грн. - заборгованість за кредитом; 4632,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 623,36 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Як на підставу для відмови у задоволенні позову банку суд посилався на встановлення факту заволодіння сторонніми особами грошовими коштами з кредитної картки відповідачки.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову банку.

Скаржник зазначає, що від клієнта ОСОБА_1 в банк заяв про втрату картки «Універсальна», за допомогою якої була оформлена послуга «Оплата частинами», не надходило, що підтверджує оформлення даної послуги саме клієнтом. Відповідачем не було надано доказів того, що нею було своєчасно повідомлено банк щодо незаконного використання картки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує також, що в ході розгляду справи не доведено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко В.В, просить залишити скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2019 року - без змін.

У відзиві представник відповідача заперечувала отримання ОСОБА_1 коштів за допомогою послуги «Оплата частинами», оскільки з 2015 року перебувала на території іншої держави. Також зазначала, що відповідач зверталася в банк стосовно блокування її рахунків з поданням відповідної он-лайн заяви, в подальшому з даного питання до поліції звернувся її представник по довіреності Товстопят Г.І.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 25.02.2013 року (а.с.6).

Відповідно до укладеного договору № б/н від 25.02.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувалась повертати кредитні кошти відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг».

Таким чином, між сторонами укладено договір №б/н від 25.02.2013 року та було видано кредитну карту та відкрито картковий рахунок. Картковий рахунок - рахунок, в якому відображаються операції по платіжній карті (п.1.1.1.36 Умов та Правил надання банківських послуг). Кредитний ліміт - розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений Договором, на умовах платності та повернення (п.1.1.1.45 Умов та Правил надання банківських послуг). Відповідно до п.1.1.1.46 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитна картка- платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 25.03.2013 року - відповідачем було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.1.1.1.36 Умов та Правил надання банківських послуг) ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та ввів ПІН, відомий клієнту (п.п.1.1.1.61, 1.1.1.62 Умов та Правил надання банківських послуг) та верифікаційний мобільний телефон НОМЕР_2 , який вказав відповідач як фінансовий телефон в заяві (п.1.1.1.116 Умов та Правил надання банківських послуг).

Підставою звернення позивача до суду з позовом до відповідача є наявність боргу який станом на 30.09.2016 року складає 13 590, 61 грн. та складається із заборгованості за кредитом - 6934, 57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4632, 68 грн., заборгованості за пенею та комісією - 900 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 623, 36 грн.

25.03.2016 року батько позивача звернувся із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронного органу за фактом неправомірних дій невідомих осіб щодо заволодіння грошовими коштами з картки рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.71).

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0001138, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2016 року внесені відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.185 КК України та згідно фабули кримінального правопорушення зазначено, що в період часу з жовтня 2015 року у м.Києві шляхом розрахунку за товари банківською карткою ОСОБА_1 , яка перебуває за кордоном, невстановлена особа вчинила крадіжку грошових коштів у сумі 5395,00 грн. (а.с.72).

Полтавським ВП ГУНП в Полтавській області листом від 14.02.2019 року повідомлено, на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001138 триває, особу, яка б могла бути причетною до вчинення вказаного кримінального правопорушення, не встановлено, при цьому проводяться заходи щодо встановлення таких осіб (а.с.211).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем доведено факт заволодіння грошовими коштами сторонніми особами, а позивач не довів факту, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не спростовано доводів відповідача про те, що з її картки викрадено кошти.

Проте, погодитися з такими висновками місцевого суду не можна.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки.

За ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами 25.02.2013 року було укладено кредитний договір, який складався із анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, а також самих Умов і Правил надання банківських послуг.

У вищевказаній заяві відповідачка підтвердила, що вона згодна, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії витягу Умов та Правил надання банківських послуг та витягу з Тарифів банку додані до позовної заяви.

Про те, що клієнт попередньо ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою та невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг, повністю згоден, положення яких зобов`язується виконувати, зазначено у анкеті-заяві.

Таким чином, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (частина перша статті 634 ЦК України) між сторонами укладено договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Як вбачається із виписки по рахунку ОСОБА_1 , зняття грошових коштів на суму 5395 грн. відбулось в магазині «Мобільні фішки» в м.Києві за придбання товарів через картку № НОМЕР_1 (а.с.196) шляхом оформлення послуги «Оплата частинами». При цьому використання послуги «Оплата частинами» можливе лише за допомогою своєї кредитної картки з правильним введенням пін-коду через термінал на торговій точці.

Відповідно до п.14.12. ст.14 Закону України від 05.04.2001, № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з п.п.14.14.; 14.16. ст.14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Згідно п. 2.1.1.9.5 Умов та правил надання банківських послуг обов`язком власника є: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного паролю, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу.

Відповідно до умов Договору клієнт зобов`язаний: застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п. 1.1.2.10 Умов); - інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п 1.1.2.11 Умов).

Пунктом 2.1.1.9.10 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у випадку втрати карти/ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів або виникнення у держателя підозр, що картка/ ПІН/постійний пароль/одноразовий пароль могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання картки /ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів / держатель повинен негайно виконати одну з таких дій: звернутися в банк по телефону 3700 (безкоштовно по Україні), 092-000-00-02 (для VIP-клієнтів), +31 (для дзвінків з-за кордону); звернутися в банк для блокування картки (у разі втрати картки). Держатель несе відповідальність за всі операції з карткою, вчинені: за дату отримання банком повідомлення від клієнта про втрату картки.

Згідно п.1.1.5.13 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки /рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи (п. 1.1.5.29 Договору).

Заяв, дзвінків в банк від клієнта про втрату кредитної картки, за допомогою якої була оформлена послуга «Оплата частинами» не надходило.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти з карткового рахунку ОСОБА_1 були переведені за допомогою послуги «Оплата частинами» через термінал АТ КБ «ПриватБанк», з використанням кредитної картки та особистого ПІНу. Заяву про втрату картки відповідачка не подавала.

При цьому, відповідачем не було надано належних, достовірних та обгрунтованих доказів того, що на час здійснення операцій за допомогою її кредитної картки, відповідач разом з карткою, з якої були зняті кошти перебувала на території іншої держави, оскільки із наданої ксерокопії закордонного паспорту ОСОБА_1 вбачається тільки наявність у ньому візи США, достовірних даних про дату, час перетинання кордону, а також термін знаходження поза територією України, відповідачем надано не було.

Згідно Умов і правил надання банківських послуг, держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника картки в Банк та блокування картки, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою, а в разі підключення до послуги "Екстрені гроші» також протягом часу блокування платіжної карки.

Крім того пунктом 1.1.5.29 кредитного договору також передбачено, що клієнт несе повну відповідальність за операції, проведені з карткою.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Підписавши анкету-заяву та отримавши кредитну картку, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що вказана заява та картка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на банківському сайті, становлять між ним та ПАТ КБ ПриватБанк кредитний договір, за порушення виконання якого ОСОБА_1 повинна сплатити позивачу заборгованість разом із нарахованими відсотками та пенею.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що станом на 30.09.2016 року заборгованість ОСОБА_1 складає 13 590, 61 грн. та складається із заборгованості за кредитом - 6934, 57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4632, 68 грн., заборгованості за пенею та комісією - 900 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 623, 36 грн.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Встановлено, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 623, 36 - штраф (процентна складова), - підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги та апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. При подачі позовної заяви позивачем сплачено 1378 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги - 2067 грн. З урахуванням частково задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3159, 07 грн. за подачу позовної заяви та за подачу апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2019 року- скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2019 рокускасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 12 467, 25 грн. за кредитним договором №б/н від 25.02.2013 року, а також понесені судові витрати в сумі 3159, 07 грн., а всього 15 626, 32 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов