ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 387/746/18

провадження № 22-ц/4809/273/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Кіселика С.А., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківького районного суду Кіровоградської області (суддя Цоток В.В.) від 24 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

27 серпня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 22 листопада 2010 року банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 9500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з зустрічним зобов`язанням повернути кредит. Однак, відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому, станом на 17 липня 2018 року, має заборгованість перед позивачем в сумі 19975,79 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 6848,53 грн, заборгованості по відсотках - 2622,58 грн, пеня - 9077,26 грн, штрафи: 500 грн та 927,42 грн.

Посилаючись на вказані обставини. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 19975,79 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2018 року позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в рахунок оплати боргу по кредитному договору б/н від 22 листопада 2010 року 18548,37 грн, а також судові витрати в сумі 1636,09 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідач не виконала свої зобов`язання перед банком, які виникли з кредитного договору, та має несплачену заборгованість за кредитом, процентам за користування кредитом і пенею. Проте штраф не підлягає стягненню так, як така вимога позивача суперечить змісту ст. 61 Конституції України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його. В поданій нею апеляційній скарзі просить про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Відповідачка стверджує, що рішення суду є незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд не врахував її доводів про те, що 30 квітня 2017 року невідомими особами з її кредитного рахунку було здійснено витрату на суму 4000 грн. Пізніше, 07 травня 2017 року, аналогічним чином, було повторно вчинено крадіжку кредитних коштів з її кредитного рахунку на суму 2700 грн. Зазначені дії були проведені без її відома, без використання кредитної картки, через інтернет-банкінг «Приват24». Про вказані операції банк її не повідомив. Виявивши нестачу коштів 07 травня 2017 року, вона по телефону повідомила позивача про це. Пізніше власними письмовими заявами вона повторно повідомляла позивача. За даними фактами також звернулася до органу Національної поліції, який відкрив кримінальне провадження та проводить слідство. Суд не звернув уваги, що банк не довів її вини в сприянні незаконному використанні ідентифікатора, яка дає змогу проведення платежів у «Приват24». Суд не застосував положення частин 15 і 16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи переказ коштів в Україні». Поза увагою суду лишилася правова позиція, сформована Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року по справі № 6-71 цс15.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу відповідачки.

Обґрунтування здійснення розгляду справи в письмовому провадженні

Стаття 129 Конституції Українисеред основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК Українирозгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною 13 вказаної статті розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (ч. 9 ст. 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 19975,79 грн, яка станом на 01 січня 2018 року (рік у якому було пред`явлено позов) не перевищувала п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 х 500 = 881000).

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Враховуючи викладене справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

ОСОБА_1 , відповідно до анкети-заяви б/н від 22 листопада 2010 року, приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, які разом з Тарифами банку та Пам`яткою клієнта становлять змішаний договір банківських послуг, який містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

З анкети-заяви вбачається, що обрана відповідачем банківська послуга - платіжна картка кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 3000 грн.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за користування кредитом встановлено базову процентну ставку 2,5 % в місяць. За тратами здійсненими з 01вересня 2014 року - 2,9 %. За тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,6% .

На підставі укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 договору банк відкрив відповідачці картковий рахунок з встановленим на ньому кредитним лімітом, згодом збільшеним банком до9500 грн.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з правочинів.

За кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджував, що відповідачка порушила свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів у результаті чого станом на 17 липня 2018 року має заборгованість перед позивачем в сумі 19975,79 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 6848,53 грн, заборгованості по відсотках - 2622,58 грн, пеня - 9077,26 грн, штрафи: 500 грн та 927,42 грн.

ОСОБА_1 визнала наявність між нею і позивачем кредитних правовідносин, але заперечувала наявність у неї невиконаних (прострочених) зобов`язань перед банком посилаючись на те, що витратні операції з її кредитного карткового рахунку 30 квітня 2017 року на суму 4000 грн, а з урахуванням комісії банку - 4160 грн, та 07 травня 2017 року на суму 2700 грн, з урахуванням комісії банку - 2708 грн, здійснені з використанням системи дистанційного обслуговування «Приват 24» не нею, а невстановленими особами шахрайським шляхом.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача, пославшись на те, що перекази коштів 30 квітня та 07 травня 2017 року здійснено за допомогою системи «Приват 24» з використанням електронної авторизації відповідача, що є неможливим без використання фінансового телефону позивачки та іншої її особистої інформації. Тобто здійснення електронного платежу іншою особою без порушення відповідачкою умов договору щодо забезпечення безпеки є неможливим.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Згідно норм ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-ІІІ) у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 ст. 1 Закону № 2346-ІІІ визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу (ст. 21 Закону № 2346-ІІІ).

Пунктами 14.14, 14.15 статті 14 Закону № 2346-ІІІ встановлено, що банк, зокрема, зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

При цьому, обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Згідно п. 1.14. ст. 1 Закону № 2346-ІІІ електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ;

Відповідно до п. 3, 12 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача.

Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається, як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорювані ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу.

Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

При цьому, на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Оспорювані відповідачкою перекази коштів за 30 квітня та 07 травня 2017 року здійснено з використанням системи інтернет-банкінгу «Приват 24» з карткового рахунку ОСОБА_1 , за яким обліковуються операції з використанням картки «Універсальна».

ОСОБА_1 під час підписання анкети-заяви на отримання банківських послуг зазначила контактний номери мобільного телефону « НОМЕР_1 »» на який позивачем повинні були направлятись SMS-повідомлення з динамічними паролями для входу в систему «Приват24» та підтвердження переказу коштів.

Однак, під час здійснення спірних переказів коштів на вказаний номер телефону відповідні SMS-повідомлення банком не надсилалися, що підтверджується матеріалами справи, а саме: листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03 жовтня 2018 року № 326268-ВБ (с. 109) та даними інформаційної системи ПрАТ «КИЇВСТАР» (с. 135).

Вказаним доказам суд не надав належної оцінки, як і не надав оцінки тій обставині, що позивач не надав на вимогу суду матеріали перевірки заяви ОСОБА_1 про платіжні операції, які вона не здійснювала.

При цьому лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03 жовтня 2018 року № 326268-ВБ (с. 109) не можна вважати матеріалами перевірки так, як він не містить відомостей про здійснені банком конкретні заходи перевірки та здобуті результати. Крім того, вказаний лист підписано юрисконсультом ОСОБА_2 , але при цьому банком не підтверджено його повноваження та компетентність для здійснення такої перевірки.

З наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 (с. 122 - 127) вбачається, що у період між 30 квітня і 07 травня 2019 року вона не здійснювала жодних операцій з коштами на її рахунку.

Враховуючи це а також те, що позивач не повідомив її про здійснену платіжну операцію 30 квітня 2019 року, SMS-повідомлення не направляв, а вона не відмовлялася від їх отримання, банк не може посилатися на невиконання нею обов`язку щодо негайного повідомлення про оспорювані платіжні операції.

Банк також не надав суду відомості про те, коли саме відповідачка повідомила його про платежі, які нею не здійснювалися, а отже не спостував її пояснення, що про дані факти вона повідомила його по телефону відразу після виявлення нестачі коштів 07 травня 2017 року, з наступним повідомленням письмовою заявою.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги та не дав належної оцінки ще і тій обставині, що 07 травня 2017 року ОСОБА_1 з приводу даних фактів звернулася до Добровеличківського відділення Новоукраїнського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області і її повідомлення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000263 (с. 61) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Розслідування на теперішній час триває.

Колегія суддів враховує зазначені обставини та приходить до висновку, що банк, в порушення вимог Закону № 2346-ІІІ та Положення, не повідомив ОСОБА_1 про здійснювані платіжні операції з коштами на її рахунку, не здійснив фіксацію повідомлення відповідачки про оспорювані нею платіжні операції, не здійснив належної перевірки повідомлених нею фактів, а головне - не надав доказів направлення SMS-повідомлень з динамічними паролями на повідомлений нею номер телефону, а також доказів на спростування їїї тверджень, що іншим особам не передавала і не втрачала інформацію, яка дає змогу здійснювати платежі з використанням інтернет-банкінгу «Приват24».

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті коштів з її рахунку, суд першої інстанції безпідставно констатував наявність її вини та, як наслідок, поклав на неї цивільно-правової відповідальності за операції, які вона не здійснювала.

Неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справ, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права являються підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення (ст. 376 ЦПК України).

Як вбачається з наданої виписки по рахунку ОСОБА_1 (с. 124 на звороті), станом на 30 квітня 2017 року її кредитна заборгованість перед банком становила 1087,93 грн., яка сплачена нею 22 і 23 травня 2017 року а також 22 і 23 червня 2017 року.

Сума платіжних операцій, за які відповідачка не відповідає, становить 6868 грн (платіжна операція 30 квітня 2017 року - 4160 грн. + платіжна операція 07 травня 2017 року - 2708 грн).

Сума боргу по тілу кредиту, яку просить стягнути позивач становить 6848,53 грн, тобто навіть є дещо менша ніж розмір платежів, за які відповідач не відповідає.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення тіла кредиту а також нарахованих на нього процентів та неустойки є безпідставними.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Враховуючи, що позивач не довів наявність обставини, якими обґрунтовано його вимоги, в задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з безпідставністю пред`явлених вимог.

Про судові витрати

Згідно положень ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на вказані норми ЦПК України, сплачений відповідачкою судовий збір (с. 154) за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 відмовити повністю.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, місцезнаходження:01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: кіровоградська АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 2643,00 грн (дві тисячі шістсот сорок три).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. А. Кіселик

С. І. Мурашко