Єдиний унікальний номер 235/3421/18 Номер провадження 22-ц/804/111/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Бородавки К.П. у місті Покровську Донецької області, в справі номер 235/3421/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини доходів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини доходів та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував в трудових відносинах з 03.12.2007 року з відповідачем, наказом від 10.07.2017 року №5288/ДН-ос звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

При звільненні з позивачем не проведено розрахунків, тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 24732,88 грн., середній заробіток у розмірі 81007,63 грн. за час затримки виплати розрахунку на 31.05.2018 року; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням їх виплати на 31.05.2018 року у розмірі 2695,82 грн.; відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки, компенсації втрат частини доходів та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 24732,88 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь

ОСОБА_1 заборгованість з компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 2448,55 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 67317,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що ПАТ «Укрзалізниця», як нова юридична особа, утворена згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (далі АТО) на території Донецької та Луганської областей.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом в дії форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк з 20 березня 2017 року.

Отже, відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів первинного обліку праці та заробітної плати.

Вважає, що вина відповідача по невиплаті середнього заробітку відсутня, оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб, що підтверджується науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця «Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Ні відповідач, ні його відокремлений підрозділ не знаходяться в зоні проведення АТО. Філія підприємства з 21.10.2015 року знаходиться в місті Лимані Донецької області, а юридична особа - в місті Києві, тому відповідач мав нарахувати та виплатити всі належні платежі, оскільки не перебував під дією форс-мажорних обставин.

Вважає, що посилання ПАТ «Українська залізниця» на висновок торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року не дає підстав для невиплати заробітної плати.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 154, 155).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем в період з 03.12.2007 року по 17.07.2017 року, наказом №5288/ДН-ос від 10.07.2017 року звільнений з 17.07.2017 року у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7-13, 19, 125).

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що йому нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 14725,78 грн., за квітень 2017 року - 0,00 грн., за травень 2017 року - 672,43 грн., за червень 2017 року - 867,66 грн., за липень 2017 року - 14458,20 грн. (а.с. 14-18).

З Науково-правового висновку від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 вбачається, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міст: Донецьк, Горлівка, Єнакієве, Харцизьк, Ясинувата Ясинуватського району Донецької області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають, що є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами (а.с. 45-61).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині спору про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 24732,88 грн., компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати - 2448,55 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку - 67317,00 грн. та моральної шкоди - 1000,00 грн.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган

зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і

провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-

ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Судом встановлено, що позивач з 03.12.2007 року по 17.07.2017 року працював в ПАТ «Українська залізниця». Наказом №5288/ДН-ос від 10.07.2017 року звільнений з 17.07.2017 року у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з розрахунками заробітної плати позивачу нарахована заробітна плата за березень

2017 року в розмірі 14725,78 грн., за квітень 2017 року - 0,00 грн., за травень 2017 року - 672,43 грн., за червень 2017 року - 867,66 грн., за липень 2017 року - 14458,20 грн. Факт заборгованості по заробітній платі також підтверджується довідкою про доходи від 16.11.2017 року (а.с. 23).

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо спору про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

Проте, суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не звернув увагу на вимоги ч. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якою передбачено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, при постановленні судового рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі має місце утримання з сум, що підлягають стягненню, а саме: військового збору та податку на доходи фізичних осіб, відповідно до чинного законодавства.

Тому судове рішення в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає зміні, виходячи з наведених вище підстав.

Стосовно позовних вимог в частині спору про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплат, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з розміром такої компенсації та стягнув її, виходячи з розміру заборгованості відповідача з виплати заробітної плати ОСОБА_1 , навівши відповідні розрахунки.

Доводів про необґрунтоване стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплат або неправильний розрахунок компенсації апеляційна скарга не містіть.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково,

то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зі змісту наведеної вище статті вбачається, що умовами сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є наявність вини відповідача та відсутність спору про розмір заборгованості заробітної плати.

В частині першій статті 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 82 ЦПК України передбачає підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників

справи, їхніх представників.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16

січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором (а.с. 75-83).

Тобто, фактично Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» було позбавлено з об`єктивних причин можливості виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст. 115 і 116 КЗпП України, а саме провести розрахунок зі звільненими працівниками, зокрема з ОСОБА_1

На це суд першої інстанції уваги не звернув, помилково дійшов до висновку про наявність вини відповідача у затримці виплати належних позивачу сум при звільненні та стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, рішення суду в частині спору про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

З приводу спору про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в певному розмірі, не звернув увагу на те, що несплата заборгованості по заробітній платі виникла не з вини ПАТ «Українська залізниця» та помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині постанови про відмову у задоволенні вимог.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону розмір судового збору за подання позову до суду фізичною особою або фізичною особою - підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума, що підлягала сплаті при поданні позову до суду першої інстанції, становить 1284,36 грн. (128436,33грн./24732,88+81007,63+2695,82+20000,00/ х 1%).

Оскільки вимоги позивача задоволені частково (19,26%), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 247,37 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року в частині спору про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі за період роботи з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 30724,07 грн. (тридцять тисяч сімсот двадцять чотири грн. 07 коп.).

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» () здійснити утримання з суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 30724,07 грн. передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь держави судовий збір в розмірі 247,37 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 20 червня 2019 року.

Суддя: