КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Наталії Василівни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. звернулася до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи подання тим, що на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 323898,22 грн.. У наданий для самостійного виконання строк ОСОБА_2 рішення суду не виконав, рахунків в банківських установах та цінних паперів у нього не виявлено, нерухомого та рухомого майна за ним не зареєстровано. Відсутність у боржника майна робить неможливим виконання рішення суду, а тому необхідно визначити належну йому частку у нерухомому майні, яке придбано в період його перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , і є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно положень сімейного законодавства про рівність часток майна дружини та чоловіка, боржнику ОСОБА_2 належить Ѕ частина квартири.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року задоволено подання головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Наталії Василівни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Визначено, що частка боржника ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 117,8 кв.м. (зареєстрованій за ОСОБА_1 , рішення про державну реєстрацію від 30.01.2013, підстава: свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 03.10.2012), становить Ѕ частину цього майна.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції. Вказує, що судом першої інстанції не долучено її до участі у розгляді справи, у зв`язку з чим її позбавлено можливості висловити свою думку, як заінтересованої особи у справі. Звертає увагу суду на те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали квартира не належала боржнику, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 січня 2018 року укладено договір про поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя.

Головний державний виконавець Дарницького районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Стеценко Н.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом апеляційної інстанції строк не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у ОСОБА_2 є наявність невиконаного боргового зобов`язання та відсутність іншого майна, за рахунок якого можливо провести виконання судового рішення, окрім нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю з ОСОБА_1 , суд визначив, що боржнику ОСОБА_2 належить Ѕ його частина.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статі 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

За приписами статі 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За положеннями статі 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При вирішенні питання про визначення частки у спільній сумісній власності суд також керується частиною 2 статі 370 ЦК України, якою передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Так, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина 2 статі 70 СК України).

Встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 323989,22 грн. та судових витрат в сумі 3238,98 грн. (а.с. 3-зворот).

Відповідно до виконавчого листа виданого Дарницьким районний судом м. Києва від 23.08.2017 року на підставі вищезазначеного заочного рішення стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 323898 грн. 22 коп. заборгованості та 3238 грн. 98 коп. судових витрат (а.с. 6-зворот).

Постановою старшого державного виконавця Дарницького районного ВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Медведєвою О.О. від 22.08.2016 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с. 4-5).

Встановлено, що ОСОБА_2 рішення суду добровільно не виконує та відсутнє інше майно, за рахунок якого можливо провести виконання судового рішення, окрім нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю з ОСОБА_1 ..

22.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з інформацією органу державної реєстрації актів цивільного стану з 20.10.2000 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с. 14).

Як убачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 117,8 кв.м., яка була набута у власність на підставі свідоцтва про право власності від 03.10.2012 року (а.с. 12-13).

Відповідно до копії заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 лютого 2016 р. шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 8-11).

14.11.2017 року головний державний виконавець Дарницького районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Стеценко Н.В. звернулася до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з ОСОБА_1 (а.с 1-2).

22 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про поділ спільного майна колишнього подружжя. Відповідно до пункту 2 вказаного Договору, майно розподілено наступним чином: враховуючи інтереси дітей колишнього подружжя, які проживають з матір`ю - ОСОБА_1 , і мають право користуватися зазначеною в п.1 цього Договору квартирою, на підставі Розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 19 січня 2018 року №20, сторони зазначили, що у власність ОСОБА_1 переходить квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно НОМЕР_2 . У власність ОСОБА_2 переходить легковий автомобіль марки KIA CERATO, легковий седан - В , випуску 2007 року, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 . Пунктом 3 Договору передбачено, що після укладення цього договору право спільної сумісної власності колишнього подружжя на майно, що є предметом цього договору, припиняється. Поділене майно матиме статус особистого майна кожного з колишнього подружжя. В пункті 4 узгоджена сторонами оцінка квартири складає 1300000 (один мільйон триста тисяч) гривень, зазначений легковий автомобіль оцінений сторонами в 200000 (двісті тисяч) гривень (а.с. 44).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року задоволено подання головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Наталії Василівни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Визначено, що частка боржника ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 117,8 кв.м. (зареєстрованій за ОСОБА_1 , рішення про державну реєстрацію від 30.01.2013, підстава: свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 03.10.2012), становить Ѕ частину цього майна (а.с. 32-33).

Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 03 липня 2019 року, по справі №369/11268/16-ц зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності вимог подання головного державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами і доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не долучено її до участі у розгляді справи, у зв`язку з чим її позбавлено можливості висловити свою думку, як заінтересованої особи у справі, відхиляються апеляційним судом, оскільки ОСОБА_1 мала можливість реалізувати всі свої процесуальні права під час апеляційного розгляду, крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначене процесуальне порушення не є безумовною підставою для скасування ухвали.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали квартира не належала боржнику, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 січня 2018 року укладено договір про поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя за яким, боржник передав свою частину нерухомого майна на користь ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки подання про виділ частки майна боржника державним виконавцем подано 14 листопада 2017 року, арешт на майно боржника накладено 22.08.2016 року, а вказаний договір укладено між сторонами 22.01.2018 року, тобто боржник знаючи про наявність у нього невиконаного рішення суду (грошового зобов`язання) та наявності накладеного арешту, свідомо розпорядився частиною нерухомого майна, що належало йому на праві спільної сумісної власності, задля ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» жовтня 2019 року.

Головуючий суддяСушко Л.П.
СуддіГуль В.В. Сліпченко О.І.