Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду з повозом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт з майна (у тому числі нерухомого майна), що належить ОСОБА_1, та зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна наступним чином: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 10338860; зареєстровано: 08.10.2010 за №10338860 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 69037, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 40; підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 06.10.2010, ВДВС РУЮ, Головний державний виконавець І.Л. Кропачев; обєкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми боргу у розмірі 3119 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що Василівським районним судом Запорізької області було винесено рішення по справі №2-3094/10 від 13.09.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №107328-cred від 19.12.2007 року в розмірі 2947,86 грн., витрат по оплаті судового збору у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 3118,86 грн. Після винесення вказаного рішення суду, ОСОБА_1 заборгованість згідно з рішенням суду була погашена добровільно, у тому числі витрати повязані з проведенням виконавчих дій, відповідні квитанції було надано до Василівського РВ ДВС, на підставі чого виконавче провадження було закінчено 24.06.2011 року. Таким чином, на даний момент рішення суду виконано у повному обсязі, державний виконавець під час закінчення виконавчого провадження не зняв арешт з його майна, що згідно з повідомленням Василівського РВ ДВС №30400/9 від 20.12.2018 року обґрунтовано тим, що ВДВС не володіє інформацією про сплату виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій. Згідно з повідомленням Василівського РВ ДВС №30400/9 від 20.12.2018 року зняти зазначений арешт у досудовому порядку неможливо, у звязку із тим, що виконавче провадження закінчено і знищено, рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду з відповідним позовом про зняття арешту з майна.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 товариства КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, у якій просить розглядати справу без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». Заборгованість позивача перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня, тому проти задоволення позову не заперечують.

Представник третьої особи ОСОБА_3 районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі третьої особи, проти зняття арешту заперечує.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за ОСОБА_1 міститься запис про обтяження №10338860 від 08.10.2010 року, яким накладено арешт на його нерухоме майно (а.с.5).

З Інформаційної довідки №148130548 від 05.12.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивачу стало відомо про існування обтяження (арешту), що накладено на його нерухоме майно. Записи про арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 10338860 від 08.10.2010 року, невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми боргу у розмірі 3119 грн.

ОСОБА_3 районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області на заяву позивача про зняття арешту №30400/9 від 20.12.2018 року, повідомлено, в частині зняття арешту з майна, ВДСВ ОСОБА_3 РУЮ, що на виконанні відділу згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №2-3094 від 23.09.2010 року, виданий Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №107328-cred від 19.12.2007 року в розмірі 2947,86 грн., витрат по оплаті судового збору у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 3118,86 грн. Виконавчий документ надійшов до ВДВС 05.10.2010 року. 06.10.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 13.10.2010 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору; 28.03.2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 24.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; 24.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція). Підстава: згідно копій квитанцій у виконавчому провадженні сума боргу погашена. Відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, після чого вони підлягають знищенню по п.9.10. На даний момент виконавче провадження знищено. Стан виконання виконавчого документа не відомо,

перевірити достовірність винесеної державним виконавцем постанови неможливо. Інформацією про сплату суми боргу, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій не володіють. Станом на момент надання інформації, до відділу ДВС виконавчий документ №2-3094 від 23.09.2010 року виданий Василівським районним судом повторно не предявлявся.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій),

повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,

державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє на час розгляду справи) передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Судом встановлено, що виконавчий документ №2-3094 від 23.09.2010 року, виданий Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №107328-cred від 19.12.2007 року в розмірі 2947,86 грн., витрат по оплаті судового збору у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 3118,86 грн., на виконанні не перебуває,

виконавче провадження закінчене у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, проте у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем питання про скасування арешту не вирішено; у боржника за виконавчим документом ОСОБА_1 на даний час відсутня заборгованість перед стягувачем АТ КБ «Приватбанк», однак арешт на майно позивача, накладений під час здійснення вказаного виконавчого провадження, не знятий, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1), який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна наступним чином: Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 10338860; Зареєстровано: 08.10.2010 за №10338860 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 06.10.2010, ВДВС ОСОБА_3 РУЮ; обєкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми боргу у розмірі 3119 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5