ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/619/19 Номер провадження 22-ц/814/1528/19Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 07 березня 2019 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Накладено арешт на автомобіль марки КІА SPORTAGE 2013, що належить ОСОБА_1

В інші частині заявлених вимог відмовлено. Ухвалу допущено до негайного виконання. Виконання ухвали в частині накладення арешту на квартиру доручено Київському відділу державної виконавчої служби по місту Полтаві ГТУЮ у Полтавській області. Виконання ухвали в частині накладення арешту на автомобіль доручено Територіальному сервісному центру 5341 Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області.

Роз`яснено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснено, що ухвала підлягає примусовому виконанню в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". Зазначено строк пред`явлення до виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та залишити без задоволення подану ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначається, що суд першої інстанції залишив поза увагою зміст позовних вимог і фактичні обставини, що виникли у межах спірних правовідносин.

Зокрема, суд першої інстанції безпідставно проігнорував той факт, що предметом спору є грошові кошти за 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , не звернув уваги на відсутність доказів про вчинення відповідачем певних дій, які у подальшому можуть ускладнити виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 навела свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374, ч.4 ст.376 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , просила ухвалити рішення, яким в порядку виділу частки з майна, що є у спільній частковій власності, стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості частки, в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , в сумі 266 333 грн. З дня отримання грошової компенсації припинити за ОСОБА_2 право спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати з цієї дати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Вирішити питання судових витрат (а.с.1-4)

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вже кілька років між сторонами існує спір щодо володіння, користування і розпорядження спільною квартирою, у зв`язку з цим позивач запропонувала відповідачу здійснити купівлю її частки. Відповіді на свою пропозицію не отримала і не має можливості користуватись своєю власністю.

28 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках у будь-яких банківських і фінансових установах, що належать ОСОБА_1 в межах суми позову (266 333 грн.), крім рахунків на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.6-8).

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_2 посилалась на загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду за її позовом.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 05 лютого 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.35).

Задовольняючи частково подану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вартість автомобіля і 2/3 квартири є співмірною із заявленими вимогами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст.149, ст.150 ЦПК України, а також роз`яснень, що містяться у пункті четвертому Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року, суд, окрім інших чинників, на цій стадії розгляду справи суд лише враховує можливі ризики у майбутньому з приводу виконання рішення суду, закон не вимагає встановлювати певні конкретні факти недобросовісної чи протиправної поведінки учасника справи. Вжиті судом заходи забезпечення мають забезпечити розумний баланс інтересів обох сторін спору.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2016 року № НВХ 836618 право власності на квартиру АДРЕСА_1 мають ОСОБА_1 (2/3 частини) та ОСОБА_2 (1/3 частина) (а.с.11).

Предметом спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача (власника 2/3 квартири) на користь позивачки вартості 1/3 частини спірної квартири, власником якої вона є, з припиненням її права власності на цю частину квартири.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази неправомірної (недобросовісної) поведінки відповідача по справі. Як визнає позивачка у своєму відзиві на апеляційну скаргу, по суті між сторонами існує незгода щодо вартості спірної квартири і, відповідно, вартості частки, що належить позивачці.

Враховуючи наведені факти, апеляційний суд приходить до висновку про існування потенційної можливості у відповідача відчужити (подарувати) належну йому частину спірної квартири, що безперечно утруднить (унеможливить) виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Отже, залишення сторін спору в актуальному правовому статусі (співвласників спірної квартири) є достатнім і адекватним заходом, який забезпечить виконання рішення суду.

Накладення арешту на автомобіль у такому випадку є невиправданим обмеженням права власності відповідача.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення заяви ОСОБА_2 . про накладення арешту на автомобіль марки KIA SPORTAGE 2013 з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви в цій частині, в іншій частині ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.150, ст.367, .2 ч.1 ст.374, ч.4 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 07 березня 2019 року скасувати в частині накладення арешту на автомобіль KIA SPORTAGE 2013, що належить ОСОБА_1 .

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль KIA SPORTAGE 2013, що належить ОСОБА_1 .

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 07 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов