ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м.Суми

Справа №592/8369/18

Номер провадження 22-ц/816/3517/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Алфьорова А.М. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - ТОВ «Сумитеплоенерго») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , власником квартири ОСОБА_2 Відповідачі в повному обсязі не сплачують плату за отримані послуги з централізованого опалення, а тому остаточно уточнивши свої вимоги, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2018 року заборгованість за спожитими послугами в розмірі 6 778,61 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2018 року у сумі 6 778,61 грн.

Стягнуто у дольовому порядку з відповідачів судовий збір у сумі 1762,00 грн, тобто по 881,00 грн з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не отримувала ні позовної заяви, де вона зазначена відповідачем, ні викликів до суду або інших процесуальних документів, пов`язаних з розглядом даної справи. Вказує, що обов`язок з утримання майна та оплати комунальних послуг покладається на власника квартири. Крім того посилається на те, що позивач, вказавши в позовній заяві період, за який стягується заборгованість за квітень 2015 року-червень 2018 року, насправді включив до цієї суми заборгованість і період з 2006 року по 2015 рік. Також вказує про незастосування судом наслідків спливу строку позовної давності при вирішенні спору, про яку він заявляв суду.

Від ТОВ «Сумитеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення був укладений саме з ОСОБА_1 , який, до того ж, користується пільгами відповідно до умов договору, тому він також повинен сплачувати за користування житлово-комунальними послугами. Щодо суми заборгованості пояснює, що сплачені кошти за послуги зараховувались також на погашення попереднього боргу.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Відповідачі повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Але своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Тимченко О.О. , яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Сумитеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 19).

27 липня 2010 року між ТОВ «Сумитеплоенерго» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води № 222 щодо вищевказаної квартири (а. с. 10-12). З оборотної відомості вбачається, що відповідач ОСОБА_4 користується пільгами щодо оплати вказаних послуг як учасник бойових дій.

У 2015 року ТОВ «Сумитеплоенерго» зверталось з позовом до ОСОБА_2 і просило стягнути з неї заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01.12.2006 року по 31.03.2015 року в розмірі 4271 грн 43 коп. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2015 року з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» стягнута заборгованість за надані послуги в розмірі 2 878,4 грн за період з вересня 2012 року по березень 2015 року. За період з грудня 2006 року по серпень 2012 року ТОВ «Сумитеплоенерго» у стягненні заборгованості було відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності (а. с. 36-37; 159-163).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2018 року за заявою ОСОБА_1 був скасований судовий наказ про стягнення з нього на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованості в сумі 6 228,25 грн (а. с. 9).

З довідки МЄІРЦ № 348/121899 вбачається, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , в квартирі зареєстрований 1 чоловік - ОСОБА_1 (а. с. 13).

Згідно оборотної відомості за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2018 року борг на початок місяця складає 7 913,75 грн, всього до сплати нараховано 6 778,61 грн, сплачено 3 136,26 грн, борг на кінець місяця - 7 913, 75 грн (а. с. 14-18).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Сумитеплоенерго», суд виходив з того, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами житлово-комунальних послуг, за які вчасно не сплачують, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з квітня 2015 року по червень 2018 року в розмірі 6 778, 61 грн.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки суд дійшов їх з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що утримання квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, і власники зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій.

Помилковим є твердження ОСОБА_1 , що тільки у власника квартири існує обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Так, згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в ред., яка діяла на час спірних правовідносин) споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачем в розумінні цього Закону є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Тобто законодавець не пов`язує обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг з наявністю права власності на житлове приміщення. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

ОСОБА_1 користується послугами з централізованого опалення, у зв`язку з чим перебуває з позивачем у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки.

До того ж, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, про що він вказав у Договорі № 222, та користується пільгами при оплаті житлово-комунальних послуг.

Отже, суд вірно поклав відповідальність та стягнув заборгованість за надані послуги з централізованого опалення солідарно з відповідачів ОСОБА_2 в силу ст. 322 ЦК України як власника, та з ОСОБА_1 - як користувача послуг ТОВ «Сумитеплоенерго».

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо пропуску строку позовної давності ТОВ «Сумитеплоенерго» при зверненні до суду.

У ч.2 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (справа № 6-214 цс14).

Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

За положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом зазначених норм матеріального права строк позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів у договорах без визначення строку виконання розраховується починаючи з кожного місяця окремо.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що судовий наказ був виданий Ковпаківським районним судом м. Суми 3 травня 2018 року. Таким чином, перебіг позовної давності за вимогами ТОВ «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з квітня 2015 по червень 2018 року перервався, позивач не пропустив строк позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про пропущення строку позовної давності позивачем і вважає правильним визначений позивачем і судом період, за який підлягає стягненню заборгованість.

Є помилковими і доводи апеляційної скарги про те, що позивач включив до суми заборгованості з квітня 2015 року по червень 2018 року також заборгованість, яка виникла до квітня 2015 року в сумі 4370,43 грн.

Як вбачається з оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.04.2015 року по 30.06.2018 року заборгованість на початок періоду дійсно становить 4271 грн 43 коп. (сальдо на початок періоду). Проте ця сума не включена до розміру заборгованості 6778 грн 61 коп., яку просить стягнути позивач, оскільки до неї ввійшли лише поточні нарахування за період з 01.04.2015 року по 30.06.2018 року.

В той же час, судом першої інстанції, при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів не враховані здійснені ними платежі на погашення заборгованості: в листопаді 2017 року - 22,75 грн; в січні 2018 року - 505,09 грн; в лютому 2018 року - 623,90 грн; в березні 2018 року 591,52 грн, а всього на суму 1743,26 грн. Вказана в оборотній відомості сума 1393,03 грн, як сплата заборгованості в грудні 2016 року, фактично є списанням заборгованості, у стягненні якої ТОВ «Сумитеплоенерго» було відмовлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2015 року, а тому вона не може зараховуватися у сплачені відповідачами платежі в спірний період.

Посилання представника позивача на те, що зазначені здійснені відповідачами платежі були зараховані на погашення попереднього боргу, який стягнуто рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2015 року з ОСОБА_2 , колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки розмір сплачених сум та час їх сплати свідчить про те, що відповідачами оплачувались саме відповідні поточні нарахування за надані послуги з централізованого опалення, а не здійснювались платежі на виконання вказаного рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на процесуальні порушення стосовно відповідача ОСОБА_2 не є підставою для скасування рішення суду в цілому, оскільки остання не подала на нього апеляційну скаргу. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів зменшенню на 1743,26 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ч.1 ст. 141 ЦПК України передбачений розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач сплатив 176,20 грн судового збору у порядку наказного провадження та 1 600,00 грн - в порядку позовного провадження, проте підлягало сплаті при зверненні до суду з цим позовом 1762 грн судового збору, до якого зараховується судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи зазначене з відповідачів на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» підлягають стягненню в дольовому порядку пропорційно задоволеним позовним вимогам судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1308,87 грн, тобто по 654,44 грн з кожного.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», керуючись ч. 6 ст. 141 ЦПК України його частину судовий витрат на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 2; 376 ч. 1 п. 1; 381; 382; 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2019 року змінити в частині розміру заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з квітня 2015 року по червень 2018 року та вирішення питання розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» в солідарному порядку заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з квітня 2015 року по червень 2018 року в розмірі 5035 гривень 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» 654 гривні 44 копійки судового збору.

Компенсувати за рахунок держави на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» судовий збір в розмірі 654 гривні 44 копійки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.І.Собина

С.Г.Хвостик