Справа № 152/503/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 червня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря - Одудовського С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 жовтня 2015 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин по в селі Плебанівка Шаргородського району Вінницької області по вул . Соборна між нею та відповідачем виникла суперечка, в результаті якої відповідач заподіяла їй легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 66 від 23 жовтня 2015 року у позивача були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани в тім`яній ділянці справа, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 50 000 грн., яка полягає у фізичному болю та стражданнях, пережитому страху за своє здоров`я, у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку протиправними діями відповідача. З вини відповідача позивач тривалий час була змушена змінити звичний спосіб життя, не могла нормально спілкуватись з рідними та оточуючими людьми, соромилась спілкуватись з односельчанами, від приниження відповідачем її честі та гідності. Досудове розслідування вчиненого ОСОБА_2 злочину відносно неї тривало близько трьох років, у зв`язку з чим їй доводилось залишати дітей та їздити на слідчі дії до відділу поліції, постійно перебувати у стані хвилювання, від яких вона втратила нормальний сон.

За вище зазначеним фактом 22 жовтня 2015 року було відкрито кримінальне провадження №0000408 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

26 грудня 2018 року ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000408, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2015 року - закрито. Цією ж ухвалою обвинуваченій роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності не має реабілітуючого характеру, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжиться у загальному порядку. Однак обвинувачена не заперечила проти закриття провадження. Окрім того, в цій ухвалі судом роз`яснено ОСОБА_1 , як потерпілій від злочину, право звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальних та моральних збитків в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 , з урахуванням заяви від 24 квітня 2019 року, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1800 грн. витрат на правничу допомогу та 768,40 грн судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Самборська О.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити у зв`язку з безпідставністю, про що відповідачем 30 травня 2019 року подано письмовий відзив на позовну заяву (а.с.39-41).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 20 жовтня 2015 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин по в селі Плебанівка Шаргородського району Вінницької області по вул. Соборна відповідач заподіяла позивачеві легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 66 від 23 жовтня 2015 року, проведеної завідувачем Шаргородським міжрайонним відділенням Вінницького обласного бюро СМЕ Чайковським О.В., відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани в тім`яній ділянці справа, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердого тупого предмета, можливо, 20.10.2015 та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с. 5,6).

За даним фактом 22 жовтня 2015 року відкрито кримінальне провадження №0000408 та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (а.с.4, 7-10).

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року обвинувачену ОСОБА_2 за її клопотанням та клопотанням її захисника Солоненко О.І. про застосування строків давності на підставі ст. 49 КК України було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження закрито (а.с. 11,12). Вказана ухвала суду ніким не оскаржувалась та набрала законної сили.

З положень, викладених в ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Разом з тим, Шаргородським районним судом Вінницької області при постановленні ухвали від 26 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченої, ОСОБА_2 було роз`яснено суть обвинувачення, а також те, що суд, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, може закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

Проте, як вбачається зі змісту вище зазначеної ухвали, обвинувачена ОСОБА_2 клопотання підтримала та просила звільнити її від кримінальної відповідальності і закрити відносно неї кримінальне провадження.

А відтак, суд не приймає до уваги твердження відповідача, як на підставу про відмову в задоволенні позову про те, що її вина не встановлена судом та не доведена позивачем, оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується змістом ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року. Спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим вказаною особою кримінальним правопорушенням. Натомість, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував наявність її вини у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу.

За таких обставин суд вважає, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 за фактом нанесення 20 жовтня 2015 року тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_1 , останній спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, які позивач зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи з положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням стану здоров`я потерпілої, тяжкості завданих травм, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, та керуючись принципами розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 7 500 грн., яка, на думку суду, є достатньою для відшкодування, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати у цивільній справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачеві правова допомога надавалась адвокатом Лиськом Василем Петровичем, що підтверджується угодою про надання професійної правничої допомоги № 26 від 04 квітня 2019 року (а.с. 13).

Згідно розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу та квитанції № 30 від 15 квітня 2019 року, позивачем сплачено адвокату суму гонорару в розмірі 1800 грн за надані послуги, у тому числі: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 150 гр., вивчення та правовий аналіз матеріалів - 300 грн., складання пропозиції досудового врегулювання спору - 150 грн., складання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином - 1200 грн. (а.с. 18,19).

Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1800 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 768,40 грн (а.с.28).

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 23, 1167 ЦК України ст.ст. 7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 211, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди - 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1800 (одну тисячу вісімсот) грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору в дохід держави.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 червня 2019 року.

Суддя І.В. Войнаровський