Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 337/4482/16-ц

провадження № 61-11944св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Азов-Стиль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року у складі судді Курбатової О. М. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області

від 12 липня 2017 рокуу складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Бєлки В. Ю.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2016 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики, посилаючись на те, що у період з 2012 року по 2013 роки відповідач неодноразово брав у них грошові кошти в борг, однак в оговорені строки борги не повертає.

26 травня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики на суму 35 000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 26 липня 2012 року.

18 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики на суму 100 000,00 доларів США, зі строком повернення до 01 січня 2014 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань перед позичальником відповідач зобов`язався передати їй свої корпоративні права в ТОВ «Азов-Стиль».

Сума заборгованості за договорами позики становить 135 000,00 доларів США, що еквівалентно 3 452 031,00 грн, яка в добровільному порядку

ОСОБА_4 не повернута.

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 просили:

- визнати причини пропущення строку позовної давності ОСОБА_5 поважними;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 26 травня 2012 року в розмірі 894 971,00 грн та судовий збір в сумі 2 411,50 грн;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 січня 2013 року в розмірі 2 557 060,00 грн та судовий збір в сумі 4 478,50 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 01 червня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 ,

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 23 листопада

2016 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики і постановлено розглядати їх у двох самостійних провадженнях.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій відповідачами зазначила ОСОБА_4 та

товариство з обмеженою відповідальністю «Азов-Стиль» (далі - ТОВ «Азов-Стиль»).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що 18 січня

2013 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір позики на суму

100 000,00 доларів США зі строком повернення до 01 січня 2014 року, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань перед позичальником відповідач зобов`язався передати їй свої корпоративні права в ТОВ «Азов-Стиль», що підтверджується розпискою. До теперішнього часу борг відповідач не повернув.

ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором позики від 18 січня 2013 року в сумі

2 557 060, грн шляхом звернення стягнення на його корпоративні права в

ТОВ «Азов-Стиль», припинивши його участь у ТОВ «Азов-Стиль», та судовий збір в сумі 6 890,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого

2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 січня 2013 року в сумі 2 557 060,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені по оплаті судового збору в сумі 6 890,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав - кошти ОСОБА_1 у встановлений строк не повернув, у зв`язку чим гроші підлягають стягненню на користь позивачки у примусовому порядку.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

22 липня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом безпідставно відмовлено у задоволення клопотання про призначення експертизи.

Суди попередніх інстанцій не перевіривши обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, дійшли до передчасного висновку про задоволення позовних вимог. Висновки судів ґрунтуються на припущеннях.

Суди вийшли за межі заявлених позовних вимог, стягнувши заборгованість, оскільки позивачка ставила питання про стягнення з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором позики від 18 січня 2013 року в сумі

2 557 060, грн шляхом звернення стягнення на його корпоративні права в

ТОВ «Азов-Стиль», припинивши його участь у ТОВ «Азов-Стиль», та судовий збір в сумі 6 890,00 грн.

Доводи інших учасників справи:

16 серпня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 через засоби поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Хортицького районного суду міста Запоріжжя.

Зупинено виконання рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, до закінчення касаційного розгляду.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року матеріали цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 05 червня 2019 року № 590/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-11944св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 18 січня 2013 року у сумі 2 557 060,00 грн.

Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до

ОСОБА_4 про звернення стягнення суми боргу шляхом припинення прав відповідача ОСОБА_4 на його корпоративні права в ТОВ «Азов-Стиль» не оскаржуються, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України в цій частині не перевіряються.

Оцінка обставин справи та мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи

№ 464/3790/16-ц.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши те, що відповідач не виконав умов укладеного із

ОСОБА_1 договору позики, оформленого розпискою, у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, зробив правильний висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи заявника про те, що апеляційним судом безпідставно відмовлено у задоволення клопотання про призначення експертизи є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 в суді першої інстанції не заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. А за правилами частини другої статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Щодо доводів заявника про те, що суди вийшли за межі заявлених позовних вимог, то такі також є безпідставними, оскільки при зверненні до суду з позовом у травні 2016 року ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики, заяву про залишення цих вимог без розгляду або про відмову від вказаних вимог позивач не подавала. Уточнивши вимоги у грудні 2016 року, позивач просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором позики шляхом звернення стягнення на корпоративні права відповідача у ТОВ «Азов-Стиль», припинивши участь відповідача у ТОВ «Азов-Стиль».

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, задовольнив позов частково, відмовивши у задоволенні уточнених позовних вимог в частині звернення стягнення на корпоративні права ОСОБА_4 у ТОВ «Азов-Стиль», зазначивши у мотивувальній частині рішення встановлені судом обставини і визначивши відповідно до них правовідносин, зазначивши мотиви, з яких застосував зазначені в рішенні нормативно-правові акти, тощо.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя

від 22 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області

від 12 липня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 18 січня 2013 року у сумі 2 557 060,00 грн - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без змін.

Поновити виконання рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко