Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 643/5387/16-ц

провадження № 61-27458св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова у складі судді Сиротникова Р. Є. від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Маміної О. В., Колтунової А. І., Кругової С. С. від 27 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що під час шлюбу з відповідачем 22 червня 2005 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира придбана за кредитні кошти, отримані в інтересах сім'ї на підставі кредитного договору від 22 червня 2005 року, укладеного між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року розірвано шлюб між сторонами та визнано за кожним право власності на 1/2 частини вказаної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. Після розірвання шлюбу за вищезазначеним кредитним договором залишилась заборгованість, яка станом на 14 серпня 2013 року становила 17 000 доларів США, що в еквіваленті 427 040 грн. Зазначену кредитну заборгованість вона сплатила самостійно 14 серпня 2013 року, у зв`язку із чим просила суд стягнути з відповідача на її користь 213 520 грн, як половину боргових зобов`язань подружжя за кредитним договором від 22 червня 2005 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено, що кредитні кошти, які сплачені нею на підставі додаткової угоди, отримувались нею саме в інтересах сім`ї, та сплачені на виконання спільних кредитних зобов`язань подружжя.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована недоведеністю позовних вимог. Надані позивачем до суду апеляційної інстанції договір іпотеки та заява відповідача про згоду купити та передати в іпотеку квартиру, не є належними доказами, оскільки не свідчать, що вказана квартира придбана за кошти, отримані ОСОБА_1 за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що надані нею докази беззаперечно свідчать, що банк надав їй кредит у сумі 20 000 доларів США на придбання спірної квартири, яка є спільним майном подружжя. Натомість відповідач не надав жодного доказу про те, що кредит вона узяла в банку для особистих потреб, а не для придбання спільного майна. Оскільки після розірвання шлюбу вона сплатила 17 000 доларів США, відповідач повинен відшкодувати половину цих коштів.

У липні 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що позивач не довела належними та допустимими доказами укладення вказаного кредитного договору з метою придбання спірної квартири.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою суду від 29 травня 2019 року - призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 червня 2005 року на забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного того ж дня між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», за письмовою згодою ОСОБА_2 , між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року розірвано шлюб між сторонами та визнано за кожним з них право власності на 1/2 частини спірної квартири.

14 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладена додаткова угода до кредитного договору від 22 червня 2005 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір та встановили, що на дату підписання цієї угоди заборгованість за договором складає 17 000 доларів США.

Заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2005 року погашена ОСОБА_1 у повному обсязі 14 серпня 2013 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам постанова суду апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містить стаття 81 ЦПК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить спільне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказала, що за кредитні кошти, які вона отримала в інтересах сім`ї в ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі кредитного договору від 22 червня 2005 року, була придбана спірна квартира, яка є спільною частковою власністю сторін, а тому відповідач має сплатити їй кошти на відшкодування частини погашеної нею заборгованості за цим кредитним договором.

На підтвердження цих обставин ОСОБА_1 надала суду апеляційної інстанції договір іпотеки, заяву відповідача про згоду купити та передати в іпотеку спірну квартиру та договір купівлі-продажу спірної квартири (а.с. 220-225), які суд прийняв як додатково подані докази.

Однак в порушення вимог статті 89 ЦПК України суд апеляційної інстанції не надав будь-якої правової оцінки договору купівлі-продажу спірної квартири, щодо інших доказів обмежився загальним посиланням, що вони не свідчать про придбання квартири за кредитні кошти.

Між тим, із пункту 3 договору купівлі-продажу квартири слідує, що її продаж вчинено за суму еквівалентну 26 600 доларів США, з яких 6 600 доларів США сплачено ОСОБА_1 до підписання договору, а 20 000 доларів США буде сплачено до 20 год. 00 хв. 22 червня 2005 року. Суд не надав оцінки змісту цього договору та не співставив зазначені у ньому відомості із відомостями вказаними у договорі іпотеки, з якого слідує, що того ж дня ОСОБА_1 уклала кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 22 856,60 доларів США, а предмет іпотеки - спірна квартира буде належати їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 червня 2005 року.

Отже, кошти, які ОСОБА_1 взяла під час шлюбу у кредит, були отримані нею в один день із виникненням права власності на вказану квартиру, що визнана спільною сумісною власністю подружжя, однак це залишено поза увагою апеляційного суду. Суд також не надав оцінки зазначеним в апеляційній скарзі доводам позивача про те, що у кредит вона отримала грошові кошти у сумі 20 000 доларів США з огляду на те, що за умовами договору купівлі-продажу спірної квартири саме цю суму ОСОБА_1 зобов'язалась передати продавцям квартири у той же день, в який вона отримала кредит у банку. Крім того суд не надав належної правової оцінки тим обставинам, що саме 22 червня 2005 року ОСОБА_2 як чоловік ОСОБА_1 надав нотаріально посвідчену згоду придбати квартиру АДРЕСА_1 та передати її у іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 224) саме з метою забезпечення позичальника за кредитним договором № HAE2GF01270042 від 22 червня 2005 року та реалізацію майна в разі невиконання позичальником умов кредитного договору (а.с. 223).

Заперечуючи факт придбання спірної квартири в інтересах сім'ї, відповідач відповідно до статті 81 ЦПК України не надав жодного доказу на підтвердження протилежного та не пояснив, чому він як чоловік ОСОБА_1 надавав згоду на передання цієї квартири в іпотеку саме тому банку, в якому, за твердженням позивача, було взято кредит на її придбання. При цьому, заперечуючи придбання спірної квартири за кредитні кошти, відповідач не вказав іншого джерела походження коштів на придбання цієї квартири, не спростував використання вказаного житла в інтересах сім'ї.

Таким чином, апеляційний суд не зазначив мотивів відхилення цих доказів і не мотивував, чому договір іпотеки та дві нотаріально посвідчені заяви відповідача на згоду купити і передати квартиру в іпотеку не свідчать про придбання спірної квартири за кошти, отримані позивачем за кредитним договором.

Отже, висновок суду про недоведеність факту, що позивач укладала кредитний договір в інтересах сім`ї, не може вважатись обґрунтованим, а тому відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача частини сплачених позивачем кредитних коштів є передчасною.

Таким чином, неповно встановивши обставини справи, апеляційний суд не виконав вимоги статей 263, 264 ЦПК України та дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Суд апеляційної інстанції у порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не перевірив усіх доводів сторін, й не надав належної правової оцінки поданим ними доказам, не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з`ясуванні таких обставин.

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович