П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м. Київ

Справа № 363/2816/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/8845/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Рудюка О.Д., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_6 , треті особи: Державне агентство земельних ресурсів України, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ні на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, ні на сайті Вишгородського районного суду Київської області не був відображений рух справи. Інформація про призначення справи до судового розгляду на 21.01.2019 року та на 18.04.2019 року о 11:20 год. фактично була розміщена лише 28.03.2019 року. Направлення учасникам справи тексту судових повісток у вигляді SMS-повідомленням не є належним, оскільки в матеріалах справи відсутні заяви про намір отримання судової повістки у вигляді SMS-повідомленням відповідно до ч. 3 ст. 128 ЦПК України. Наявні в матеріалах справи повернути конверти з відмітками про закінчення терміну зберігання згідно висновків Верховного Суду у справі №761/15565/16-ц також не є належним повідомленням сторони. Крім того, судом першої інстанції не було досліджено, що судові засідання не відбувались не лише з вини позивачів, зокрема, 27.12.2018 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебування судді в нарадчій кімнаті, 16.03.2018 року - у зв`язку з перебування судді на лікарняному, 07.04.2018 року - у зв`язку з перебуванням суді у відпустці. В інших судових засіданнях представники позивачів були присутніми або подавали клопотання про відкладення розгляду справ у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі. Також зазначає, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення Вишгородського районного суду Київської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 червня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Проте, на його думку, при новому розгляді справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи наявні усі докази, які обґрунтовують позицію позивачів, про що було сказано в ухвалі суду касаційної інстанції. Також звертає увагу на те, що оригінал ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2018 року не містить обов`язкового штрих коду, а отже в Єдиному державному реєстрі судових рішень дана ухвала не розміщена.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України інші учасники справи не скористались.

В судовому засіданні Шкарбон А.П. в інтересах Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру заперечувала проти апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. Окрім того, колегією суддів відхилено клопотання адвоката Новікової В.Р. в інтересах ОСОБА_2 про проведення засідання у режимі відео конференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що в судові засіданні, призначені на 07.06.2017 року, 11.09.2017 року, 25.10.2017 року, 06.09.2018 року, 15.11.2018 року, 21.01.2019 року та 28.03.2019 року позивачі та їхні представники не з`явились, не зважаючи на належне повідомлення про час та місце судових засідань, причини неявки до суду не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутність не подавали.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Юридичним особам та фізичним особам-підприємцям у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (ч. 13 ст. 128 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позову заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (ч.5 ст.223 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Згідно матеріалів справи, повістки про судові засідання, призначені на 25.10.2017 року, 27.12.2018 року, 12.02.2018 року, 16.03.2018 року, 07.06.2018 року, 06.09.2018 року, 15.11.2018 року, 21.01.2019 року, 28.03.2019 року були направлені ОСОБА_3 за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5 , проте повернулися із відміткою «за закінченням терміну зберігання» .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Тобто, позивачі не були належним чином повідомлені про розгляд справи судом першої інстанції.

Також в матеріалах справи містяться довідки про доставку SMS-повідомлень, згідно яких ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було доставлено SMS-повідомлення про судові засідання, призначені на 25.10.2017, 27.12.2017 року, , 12.02.2018 року, 16.03.2018 року, 07.06.2018 року, 06.09.2018 року, 21.01.2019 року, 28.03.2019 року.

Однак, ці довідки не можуть вважатися доказами належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки згідно пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом Учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздруковування та заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як убачається із матеріалів справи, позивачі заяв про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення не подавали. За таких обставин не можна вважати, що суд першої інстанції належним чином повідомив ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про дату, час і місце судових засідань.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи порушено, оскільки позивачів не було належним чином повідомлено про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд, залишаючи без розгляду позовну заяву, порушив норми процесуального права, а тому ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р.Гаращенко

В.М. Ратнікова