Справа №487/8758/18
Провадження №2/487/916/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві цивільну справу №487/8758/18 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди,-

В С ТА Н О В И В:

27.12.2018 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 15925 грн., та витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 18.12.2014 року близько 17 години 00 хвилин в місті Миколаєві, сталось ДТП, в наслідок якого ОСОБА_3 керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO» д/н НОМЕР_1 порушивши вимоги п. 12.3 ПДР допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_2

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітньому пішоходу ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження у вигляді численних саден обличчя, перелому верхньої щелепи по типу Ле-Форт-1, пошкодження 3-х зубів, які, згідно судово-медичної експертизи № 42 від 21.01.2015 року, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.11.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу, та стягнуто на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_2 у відшкодування завданої моральної шкоди 5000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.06.2018 року вирок Заводського районного суду м.Миколаєва в частині цивільного позову був скасований, в іншій частині був залишений без змін.

В наслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, неповнолітньому ОСОБА_2 була нанесена шкода здоров`ю. За період з 2016 року по 2017 року ОСОБА_2 у стоматологічній клініці «Гранд» ПП ОСОБА_4 було проведено лікування на загальну суму 15925 грн. Дитина проходила курс лікування внаслідок перелому верхньої щелепи по типу Ле-Форт-1, пошкодження 3 зубів, викликаних в наслідок ускладнень, які стались в результаті дорожньо-транспортної пригоди 18.12.2014 року.

Посилаючись на викладене, та вимоги ст..ст. 1166-1168, 1187 ЦК України позивач просила про задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 21.01.2019 року провадження по справі було відкрито і призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.04.2019 року підготовче провадження по справі було закрито і призначено до судового розгляду.

12.03.2019 року представник відповідача ОСОБА_3 надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його недоведеність. Зазначив, що позивачем не доведено причинний зв`язок між отриманими ОСОБА_2 травмами та проведеним у 2016-2017р лікуванням. Крім того зазначав, що в ході розгляду кримінальної справи було достовірно встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 грубо порушив ПДР, і його винні дії привели до виникнення шкоди.

Представник позивача надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила що відзив відповідача є безпідставним і спростовується вироком Заводського районного суду м.Миколаєва, та додатково наданою довідкою лікаря.

У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач, та представник відповідача надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.11.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., та стягнуто на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_2 у відшкодування завданої моральної шкоди 5000 грн.

Судом було встановлено, що 18.12.2014 року близько 17 години 00 хвилин в місті Миколаєві, в темний час доби водій, ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій, не освітленій, прямій ділянці проїжджої частини вулиці Озерній (Червоних Майовщиків) від вулиці Лазурна в напрямку вулиці Курортної (Бутоми) зі швидкістю 40-41 кілометр на годину. При проїзді ділянки дороги в районі будинку № 17, водій ОСОБА_3 , завчасно був проінформований попереджуючим дорожнім знаком Правил дорожнього руху України - 1.33 «Діти», який застосовуються для інформування водіїв про наближення до небезпечної ділянки де можлива поява дітей, тому при під`їзді до таких ділянок необхідно підвищити увагу, бути готовим до вжиття необхідних заходів відповідних обставин дорожньої обстановки, а саме рухатися з граничною уважністю і вибрати таку швидкість, яка дозволила б уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Однак незважаючи на це, водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (із змінами), а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її змін, не обрав безпечної швидкості руху, не контролював рух свого транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість завчасно бачити, що попереду, зліва направо по ходу його руху, проїзну частину вулиці Озерної (Червоних Майовщиків) перетинає пішохід і для його руху вперед виникла реальна небезпека, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху автомобіля, аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, внаслідок чого, правою передньою частиною свого автомобіля допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_2 ..

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.06.2018 року вирок Заводського районного суду м.Миколаєва в частині цивільного позову був скасований, в іншій частині був залишений без змін, та набрав законної сили.

В наслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітньому ОСОБА_2 була нанесена шкода здоров`ю. у вигляді численних саден обличчя, перелому верхньої щелепи по типу Ле-Форт-1, пошкодження 3-х зубів, які, що підтверджується судово-медичною експертизою № 42 від 21.01.2015 року.

Відповідно Виписки з медичної картки стаціонарного хворого №16684/1256, ОСОБА_2 в період з 18.12.2014 року по 30.12.2014 рік проходив курс лікування у Миколаївській обласній лікарні.

Відповідно довідки наданої лікарем ОСОБА_4 (Стоматологія «Гранд») у 2015 році ОСОБА_2 було проведено лікування порожнини рота.

В подальшому, 20.12.2016 року пацієнт ОСОБА_2 звернувся в клініку повторно, в зв`язку з чим було проведено повторне лікування ясен із застосуванням антибактеріальної терапії. 23.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до клініки зі скаргою на рухливість 11,21 зубів. Був поставлений діагноз: хронічний посттравматичний періодонтин 11,21 зубів, в зв`язку з чим було проведено відповідне лікування.

Таким чином з 2016 року по 2017 рік ОСОБА_2 пройшов курс лікування в зв`язку з погіршенням стану здоров`я після травми отриманої внаслідок ДТП, та на яке позивачем було витрачено 15925 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт, та наданими копіями квитанцій.

Згідно вимог ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно правового висновку викладеного в постанові ВСУ України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яказавдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування,або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Таким чином відповідач, як заподіювач шкоди неповнолітньому ОСОБА_2 , має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню й відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу, згідно викладених вище вимог Закону.

Суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути 15925 грн. витрат понесених на лікування неповнолітнього ОСОБА_2 постраждалого внаслідок ДТП.

Посилання представника відповідача на грубе порушення потерпілим правил дорожнього руху, в наслідок чого згідно ст. 1193ЦК шкода завдана потерпілому внаслідок його умислу не відшкодовується , суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.11.2016 року, який набрав законної сили, була доведена вина відповідача у порушенні ПДР та заподіянні шкоди ОСОБА_2 .

Посилання представника відповідача про відсутність зв`язку між отриманими травмами ОСОБА_2 при ДТП яке сталось у 2014 році та лікуванням у лікаря-стоматолога в період з 2016 року по 2017 рік, суд також не приймає до уваги , оскільки зазначені факти підтверджується наданими позивачем доказами,зокрема довідкою лікаря.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., на підтвердження чого надала суду квитанцію до прибуткового касового ордеру №1.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268).

Оскільки позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відсутній розрахунок таких витрат, суд відмовляє в задовленні вимоги про відшкодування позивачем витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1592грн.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Новий Буг Миколаївської області, ІНН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) у відшкодування завданої матеріальної шкоди 15925 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1592 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і в порядку, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина