Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 206/3653/15-ц

провадження № 61-8928св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня 2018 року у складі судді Румянцева О. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2019 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що в судові засідання 04 грудня 2017 року та

15 січня 2018 року представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня

2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

25 квітня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача про розгляд справи 04 грудня 2017 року та 15 січня 2018 року. Жодних повідомлень (повісток) про призначення справи до розгляду позивач на юридичну адресу: АДРЕСА_1 Грушевського, 1Д, місто Київ, 01001 не отримував.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Самарського районного суду міста Дніпропетровська.

28 травня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

03 червня 2019 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи встановлені судом:

У липні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06 червня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала мотивовано тим, що в судові засідання 23 березня 2017 року та

06 червня 2017 року представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня

2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06 червня 2017 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що в судові засідання 04 грудня 2017 року та

15 січня 2018 року представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня

2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Факт належного повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» про судові засідання

на 04 грудня 2017 року та 15 січня 2018 року підтверджується матеріалами справи, а саме в томі 1 на аркушах справи № № 234 та 241 зворот, містяться повідомлення з відмітками про особисте отримання повісток про розгляд справи на вказані дати.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частинами третьою, п`ятою статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, яких викликають, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Отже, відповідно до вимог процесуального закону суд може залишити позовну заяву без розгляду лише при наявності одночасно двох умов: належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи та відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 січня 2019 року, за наслідками розгляду цивільної справи № 619/1146/17-ц (провадження

№ 61-44038св18).

Суди попередніх інстанцій встановили, що представник позивача не з`явився у судові засідання, призначені на 04 грудня 2017 року та 15 січня 2018 року, про причини неявки суду не повідомив. Про час і місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином. Дійшли правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Щодо доводів касаційної скарги:

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В справах «Цихановський проти України» (рішення від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03) та «Коновалов проти України» (рішення від 18 жовтня

2007 року, заява № 13242/02) Європейський суд з прав людини наголошував, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні.

Таким чином доводи заявника про те, що за адресою: вулиця Грушевського, 1Д, місто Київ, 01001 він не отримував жодного повідомлення є безпідставними, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції керівництво АТ КБ «ПриватБанк» та всі служби головного офісу банка продовжують працювати в місті Дніпрі.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм процесуального права та переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 27 березня 2019 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня

2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 березня

2019 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко