ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3202/19 Справа № 171/1019/18 Суддя у 1-й інстанції - Кодрян Л. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року, ухваленого суддею Кодрян Л.І. у м. Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 19 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке під час розгляду справи змінило назву на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (надалі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.08.2012 року відповідач звернувся до банку та підписав Заяву №б/н за умовами якої отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків обумовлених договором зі строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 12.04.2018 року має заборгованість за кредитом у розмірі 39343,40 грн., яка складається з наступного: 14575,25 грн. - тіло кредиту, 14269,28 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 8149,18 грн. - нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1849,69 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить суд стягнути на свою користь та понесені судові витрати.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено обсяг заявлених позовних вимог, зокрема надано розрахунок заборгованості, виписку з банківського рахунку про руху коштів по картковим рахункам відкритим на ім'я відповідача, який доводить отримання та використання відповідачем кредитних коштів, який не спростований відповідачем, що доводить існування між сторонами кредитних зобов'язань. Вважають, що суд ухилився від вирішення питання по суті заявлених вимог.

У відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В мотивування відзиву зазначає, що у підписаній ним заяві відсутні відомості про умови кредитування, вид виданої банківської картки, обсяг наданих коштів, відсоткова ставка за користування кредитом, тому вважає, що кредитний договір б/н від 23 серпня 2012 року є нікчемним.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.08.2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №б/н відповідно до якої відповідач погодився, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. У вказаній заяві зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с.8).

До зазначеної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9).

За заявою ОСОБА_1 від 07.11.2005 року та виписки по рахунку ОСОБА_1 з 01.11.2005 року по 11.10.2018 року встановлено, що рахунок у банку відповідачу відкрито 29.11.2005 року. (а.с.153-165,167)

За наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості, станом на 12.04.2018 року відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 39343,40 грн., яка складається з наступного: 14575,25 грн. - тіло кредиту, 14269,28 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 8149,18 грн. - нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1849,69 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить суд стягнути на свою користь та понесені судові витрати.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не доведені належними та допустимим доказами. Умови та правила додані до позову не діяли на час укладання кредитного договору, тарифи, які були б узгоджені та підписані сторонами у матеріалах справи відсутні.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань.

Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як видно з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду копію договору-приєднання (заяву відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи доведено та не заперечується сторонами, що відповідачів з 2005 року є клієнтом Банку, який активно користується кредитними коштами, повертаючи та закриваючи кошти за одним рахунком, шляхом перерахування коштів з іншої картки. Ці обставини доводяться випискою по картковим рахункам відкритим на ім'я відповідача.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що ОСОБА_1 відкрито кредитні картки: 07.11.2005 року за № НОМЕР_1 з терміном дії до 11/12; 16.10.2012 року за № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/16; 29.01.2014 року за № НОМЕР_5 з терміном дії до 05/17; 29.01.2014 року за № НОМЕР_3 з терміном дії до 01/16; 30.10.2014 року за НОМЕР_4 з терміном дії до 04/18; 16.09.2016 року за № НОМЕР_6 з терміном дії до 05/20 (а.с.168).

Як видно з руху коштів по рахункам відкритим на ім'я ОСОБА_1 він активно користується кредитними коштами, які перебувають на його карткових рахунках, погашаючи та закриваючи одну картку за рахунок коштів з іншої та відкриваючи нові карткові рахунки.

Колегією суддів досліджений рух коштів по рахункам відкритим на ім'я відповідача та виявлено, що вперше за рахунками відповідача виникла заборгованість у липні 2014 року. До цього часу відповідач періодично використовував та поповнював карткові рахунки, що призводило до позитивного балансу. З липня 2014 року витрачені кошти перевищували надходження, тому за картковими рахунками відповідача спостерігалось поступове зростання кредитної заборгованості. У грудні 2014 року відповідач знімав готівкою у відділенні 5000 грн., та збільшував обсяг кредитного зобов'язання до 9758,88 грн. Останнє поповнення відповідачем кредитних коштів відбулось 19 вересня 2017 року в терміналі самообслуговування на суму 112,58 грн., передостаннє 25 серпня 2017 року поповнення картки готівкою на суму 535,00 грн., дані обставини свідчать про користування відповідачем кредитними коштами та обізнаність із обов'язком їх погашати.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги представника позивача, що матеріалами справи доведено існування між сторонами кредитних зобов'язань, використання відповідачем кредитних коштів, та періодичне погашення кредитної заборгованості.

Проте, колегія суддів також погоджується із запереченнями відповідача ОСОБА_1, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано та матеріали справи не містять узгоджених між сторонами умов та тарифів користування кредитними коштами.

Колегія суддів не може погодитися із наданими позивачем тарифами та застосуванням відсоткової ставки зазначеної у витязі з тарифів на рівні 3% річних, а також штрафів та пені, оскільки вони не містить підпису відповідача про обізнаність із даними тарифами. Тарифи, що містяться в матеріалах справи стосовно підвищення відсоткової ставки на залишок заборгованості не узгоджені між сторонами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази погодження даних умов із боржником, підпис боржника на тарифах відсутній. Також відсутні в матеріалах справи докази про вручення відповідачу повідомлення про збільшення плати за користування кредитними коштами, тому їх колегія суддів не може взяти до уваги.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV, чинній на час виникнення спірних правовідносин та укладання кредитного договору 19 липня 2010 року, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

За змістом наведеної правової норми в будь-якому випадку зміни відсоткової ставки за кредитним договором, в тому числі й за наявності в договорі відповідних умов, банк зобов'язаний повідомити про це позичальника, а при невиконанні такого обов'язку не вправі нараховувати змінену відсоткову ставку.

Колегія суддів не може погодитися із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором та наводить свій розрахунок з урахуванням обсягу отриманих відповідачем коштів, використаних кредитних лімітів, з урахуванням обсягу сплачених ОСОБА_1 коштів, визначає заборгованість за відсотками за їх користування на рівні облікової ставки НБУ.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Оскільки, матеріали справи не містять відомостей, який розмір відсотків за користування кредитними коштами передбачений умовами укладеного договору, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-1412цс16, від 09.08.2017 року у справі № 6-2322цс16 та від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за користування кредитними коштами за період з 26 травня 2014 року початку утворення заборгованості по 12 квітня 2018 р., в межах заявлених позовних вимог в сумі 22013,25 грн., з яких: 20535,46 грн.- заборгованість за кредитом, 1371,12 грн. - заборгованість за відсотками.

Колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення пені, штрафів такими, що не підлягають задоволенню, через відсутність документально підтверджених умов та тарифів застосування штрафних санкцій, узгоджених між сторонами.

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до спірних правовідносин Умов та правил наданих позивачем до позовної заяви, оскільки в наданій редакції, п.1.1.7.58 який містить посилання на анексію Крима, на час укладання кредитного договору 23 серпня 2012 року, вони не існували. У разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір тарифів і штрафів, який був би узгоджений та підписаний сторонами в матеріалах справи відсутній.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції, яке постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства підлягає скасуванню, згідно п.п.1,3.4. ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Слід стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором за період з 26 травня 2014 року по 12 квітня 2018 в сумі 22013,25 грн., з яких: 20535,46 грн.- заборгованість за кредитом, 1371,12 грн. - заборгованість за відсотками. В задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом та подачею апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 4405,00 (1762 +600 грн.), проте позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2464,67 грн., згідно розрахунку ( 4405х22013,25/39343,40).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 серпня 2012 року, за період з 26 травня 2014 року по 12 квітня 2018 в сумі 22013,25 грн., з яких: 20535,46 грн.- заборгованість за кредитом, 1371,12 грн. - заборгованість за відсотками.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 2464,67 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: