Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 639/9780/15-ц

провадження № 61-6748 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа - Харківська міська рада;

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., від 26 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 , третя особа - Харківська міська рада, про виділення в натурі частки нерухомого майна із спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Жовтневого

районного суду м. Харкова від 19 квітня 2007 року визнано за ним

та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на домоволодіння, що АДРЕСА_1 по

АДРЕСА_2 . Відповідно до резолютивної частини вищевказаного рішення суду за ним визнано право власності на 78/100 часток домоволодіння, а за ОСОБА_2 22/100 часток відповідно.

Позивач зазначав, що він як співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частка домоволодіння, яка йому належить, є відокремленою, при виділенні не втратить свого цільового призначення, її виділ в натурі можливий.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд: припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, що АДРЕСА_1

по АДРЕСА_2 , шляхом виділу йому 78/100 часток в натурі, визнавши за ним право власності на: житловий будинок «літ. Б-2», включаючи тамбур «літ. б», балкон «літ. б1», балкон «літ. б2», загальною площею 266,8 кв. м, зливну яму № 8 та дві огорожі № 6; визначити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_2 , між ним та ОСОБА_2

у рівних частинах від загальною площі земельної ділянки.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на ті самі фактичні обставини, просила суд: припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, що АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 , шляхом виділу їй 22/100 часток в натурі, визнавши за нею право власності на: житловий будинок «літ. А-1», площею 74,9 кв. м, прибудову «літ. А1-1», площею 17,1 кв. м, прибудову «літ. А2-1», площею

20,7 кв. м, житлову прибудову «літ. А3-1», площею 28,9 кв. м, прибудову

«літ. а», площею 8,0 кв. м, тамбур «літ. а2», площею 4,5 кв. м, ганок «літ. а3», площею 3,1 кв. м, ганок «літ. а4», площею 2,4 кв. м, кухню «літ. К», площею 36,5 кв. м, вхід в кухню «літ. к», площею 7,5 кв. м, гараж-сарай «літ. Р», площею 76,2 кв. м, гараж «літ. С», площею 17,9 кв. м, погріб «літ. Г», площею 9,4 кв. м, погріб «літ. Л», площею 5,5 кв. м, сарай «літ. Ш», площею 12,6 кв. м, більярдну «літ. Т», тамбур «літ. О», площею 6,9 кв. м, душ-вбиральню «літ. П», площею 4,8 кв. м, вбиральню «літ. Н», площею 1,0 кв. м, навіс «літ. У», площею 18,4 кв. м, сарай «літ. Ч», площею 9,2 кв. м, басейн «літ. Щ», площею 41,7 кв. м., водогін № 4, ворота № 5, зливну яму № 7.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у складі судді

Шиянової Л. О. від 26 серпня 2016 року, з урахуванням ухвал цього

ж суду від 02 грудня 2016 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння, що АДРЕСА_1 по

АДРЕСА_2 .

Виділено в натурі ОСОБА_1 відповідно до 78/100 частин та визнано право власності на: житловий будинок літ. «Б-2», що складається з приміщень: коридор № 3-1, площею 3,3 кв. м, коридор № 3-2, площею

23,9 кв. м, житлова кімната № 3-3, площею 15,9 кв. м, житлова кімната

№ 3-4, площею 30 кв. м, ванна № 3-5, площею 6,3 кв. м, вбиральня № 3-6, площею 2,0 кв. м, котельня № 3-7, площею 9,7 кв. м, коридор № 3-8, площею

21,3 кв. м, кухня № 3-9, площею 15,6 кв. м, по 1-му поверху площею

128,0 кв. м, житловою площею 45,9 кв. м, коридор № 3-10, площею

25,8 кв. м, житлова кімната № 3-11, площею 35,4 кв. м, житлова кімната

№ 3-12, площею 20,1 кв. м, санвузол № 3-13, площею 4,6 кв. м, комора

№ 3-14, площею 12,0 кв. м, житлова кімната № 3-15, площею 17,6 кв. м, житлова кімната № 3-16, площею 20,5 кв. м, тамбур № 1, площею 2,8 кв. м, по 2-му поверху 138,8 кв. м, житловою площею 93,6 кв. м, усього по

літ. «Б-2» загальною площею 266,8 кв. м, житловою площею 139,5 кв. м та господарських будівель і споруд: літ. «Щ» басейн, № 8 зливна яма,

№ 1 огорожа, № 2 ворота, які розташовані на земельній ділянці, площею

910 кв. м, виділити в окреме домоволодіння, що розташоване АДРЕСА_2 .

Визначено порядок користування земельною ділянкою, яка розташована

по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до фактичного користування у рівних частинах від загальною площі земельної ділянки по

910 кв. м.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_2 відповідно до 22/100 частин та визнано право власності на: житловий будинок літ. «А-1», що складається з приміщень: тамбуру № ІІ, площею 2,0 кв. м, комора № ІІІ, площею 0,9 кв. м, коридор № 1-1, площею 10,9 кв. м, кухні № 1-2, площею 12,7 кв. м, житлової кімнати № 1-3, площею 7,5 кв. м, санвузол № 1-4, площею 5,7 кв. м, житлова кімната № 1-5, площею 13,7 кв. м, житлова кімната № 1-7, площею 8,6 кв. м, житлова кімната № 1-8; площею 8,8 кв. м, коридор № 1, площею 4,7 кв. м, коридор № 2-1, площею 7,7 кв. м, кухня № 2-2, площею 8,1 кв. м, кухня № 2-2, площею 8,1 кв. м, ванна № 2-3, площею, 3,1 кв. м, житлової кімнати № 2-5, площею 5 кв. м, вбиральня № 2-7, площею 1,8 кв. м, коридор № 2-8, площею

3,5 кв. м, житлова кімната № 2-9, площею 9,9 кв. м, загальною площею

123,1 кв. м, житловою площею 62,0 кв. м, та господарських будівель і споруд, а саме: літ. «О» тамбур, літ. «Г» та «Л», погріб, літ. «Р» та «С» гараж, літ. «К», літня кухня, літ. «к» вхід в літню кухню, літ. «Ш» та «Ч» сараї,

літ. «Т» більярдна, літ. «П» душ-вбиральня, літ. «Н» вбиральня, літ. «У» навіс, № 4 дворовий водопровід, № 5-6 огорожа, № 7 зливна яма, І вимощення, які розташовані на земельній ділянці, площею 910 кв. м, залишити за адресою: АДРЕСА_2 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності та виділ часток в натурі, суд першої інстанції виходив із запропонованого позивачем варіанту поділу домоволодіння, з яким погодилася відповідачка, що найбільш відповідає ідеальним часткам співвласників.

Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, то районний суд виходив із фактичного порядку користування, зазначеного у висновку експерта від 19 серпня 2016 року, у рівних частинах по 910 кв. м, що включає переуступку земельної ділянки, площею 107 кв. м, за рахунок домоволодіння по АДРЕСА_4

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 02 грудня 2016 року про виправлення описки, скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Скасовуючи судові рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 і зустрічного позову ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із того, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2007 року про визнання права спільної часткової власності на домоволодіння, яким сторони у справі обґрунтовували свої позовні вимоги та на яке послався районний суд при розгляді справи, 18 червня 2014 року було скасовано апеляційним судом Харківської області та ухвалено нове рішення, яким

у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права

власності відмовлено. При цьому районним судом не було враховано, що ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі, є власником суміжної земельної ділянки із земельною ділянкою сторін у справі та оспорює переуступку 107 кв. м землі на користь домоволодіння

по АДРЕСА_4 , а тому ухвалене у справі рішення суду порушує його права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення районного суду залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Харкова.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_2 про виділення в натурі частки нерухомого майна із спільної часткової власності

та встановлення порядку користування земельною ділянкою призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд належним чином не дослідив усіх обставин справи, не врахував, що

у нього та ОСОБА_2 ще до ухвалення скасованого рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2007 року вже було належним чином оформлене право власності по 1/2 на домоволодіння

по АДРЕСА_4 . Скасувавши рішення районного суду, апеляційний суд порушив права сторін у справі на поділ в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності. Також апеляційний суд вказав, що незалучення до участі у справі ОСОБА_3 , який є власником суміжної земельної ділянки та оспорює переуступку 107 кв. м землі на користь домоволодіння по АДРЕСА_4 , порушує його права. Зазначений висновок апеляційного суду є помилковим, оскільки на час ухвалення у справі судових рішень ОСОБА_3 переуступку 107 кв. м землі не оспорював. При цьому він є не суб`єктом спірних правовідносин. Крім того, рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 04 лютого

1992 року № 18-16 «Про прийняття до експлуатації самовільних будівель по АДРЕСА_2 », яким закріплена переуступка 107 кв. м землі по АДРЕСА_4 на користь земельної ділянки по АДРЕСА_4 , є чинним. Отже, у ОСОБА_3 не було підстав звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року, яким його права та законні інтереси не порушено.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовували свої позовні вимоги наявністю у них спільної часткової власності на домоволодіння на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2007 року, проте зазначене рішення суду було скасоване, а тому у суду першої інстанції при вирішенні цієї справи не було законних підстав для задоволення їх вимог. Також суд апеляційної інстанції правильно вказав, що незалучення його до участі у справі порушує його права, так як він є власником 54/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_4 та має право користуватися відповідною частиною земельної ділянки, на якій розташоване його домоволодіння. Проте він позбавлений такої можливості, оскільки переуступка земельної ділянки № НОМЕР_1 на користь земельної ділянки АДРЕСА_4 фактично складає 131 кв. м, а не 107 кв. м згідно з рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 04 лютого 1992 року № 18-16 «Про прийняття

до експлуатації самовільних будівель по АДРЕСА_2 . Зазначене

є перешкодою для нього як у користуванні, так і подальшій приватизації земельною ділянки, яка за площею має бути більшою, ніж є в дійсності.

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла відповідь

ОСОБА_2 на відзив ОСОБА_3 , в якій зазначено, що оскаржувана постанова Харківського апеляційного суду від 26 лютого

2019 року є незаконною та вона підтримує доводи касаційної скарги

ОСОБА_1

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 , а у грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулися до суду з позовними вимогами

про виділення в натурі частки нерухомого майна із спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог, заявники посилалися на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2007 року, яким визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_4 . За змістом резолютивної частини вказаного рішення суду за ОСОБА_1 визнано право власності на

78/100 часток домоволодіння, а за ОСОБА_2 22/100 часток відповідно.

У реєстровій книзі № 1 за порядковим номером № 577 від 11 травня

2007 року було зареєстровано право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищевказане домоволодіння у розмірах 78/100 та 22/100 відповідно, що є спільною частковою власністю. Зазначене підтверджується витягом «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» від 11 травня 2007 року.

Після реєстрації права власності на домоволодіння власниками було розроблено і видано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Жовтневого району міста Харкова від 15 липня 2015 року № 577 технічний паспорт на домоволодіння.

Право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння по

АДРЕСА_4 підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 жовтня 2015 року.

Судом також встановлено, що рішення Жовтневого районного суду

м. Харкова від 19 квітня 2007 року, яким визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на домоволодіння, що АДРЕСА_1 по АДРЕСА_4 , скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ухвалено

нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що

є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Будучи власниками житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_4 , позивачі звернулися до суду з позовом про виділ часток в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції лише виходив із того, що ОСОБА_3 , особа, яка не була залучена до участі у справі, є власником суміжної з позивачами земельної ділянки та оспорює переуступку 107 кв. м земельної ділянки

№ НОМЕР_1 на користь земельної ділянки

АДРЕСА_4 .

Зазначеним, апеляційний суд вважав, що ухваленим судом рішенням порушуються права та обов`язки ОСОБА_3 .

Проте апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є власником ні земельної ділянки, ні житлового будинку, які належать позивачам.

Крім того, позивачі оспорюють той факт, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Ці доводи апеляційний суд не спростував, а скасування рішення суду за скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі, можливе лише

у разі, якщо рішення суду порушує права, свободи чи інтереси заявника

і ці порушення є доведеними, реальними, а не на припущеннях.

З урахуванням викладеного, передчасним є висновок апеляційного суду

про те, що ухвалене районним судом рішення порушує права та обов'язки

ОСОБА_3 . Тобто спір по суті апеляційним судом не вирішено.

Прохання касаційної скарги про залишення в силі рішення районного суду

не може бути задоволено, так як суд апеляційної інстанції не перевірив його

на предмет законності та обґрунтованості, а з формальних підстав відмовив

у задоволенні позовів.

Згідно з пунктами 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду 26 лютого 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк