КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5764/2019 Головуючий у 1 інстанції - Гончарук В.П.
Унікальний номер справи № 755/3745/18 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Пасацької Віри Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача, - Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2018 року позивач ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Дніпровський РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві, Служба у справах дітей Дніпровської РДА у м. Києві, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА у м. Києві, про виселення.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що 26.10.2007 року між ЗАТ КБ «Кредит Дніпро», що в подальшому на підставі рішення Загальних зборів акціонерів Банку від 28.05.2009 року, змінено на ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 261007-К/2. За умовами вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 170 000,00 доларів США, який зобов`язався повернути в строк до 26 жовтня 2010 року.

16.11.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 161107-іп, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. та зареєстрований у реєстрі за № 5386.

Згідно з п.п. 1.3. Договору забезпечення, предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира під номером АДРЕСА_5 , що складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 75,00 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м ., що знаходиться у будинку під номером АДРЕСА_5 .

15.05.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 2-6150/11, про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро», а саме: стягнуто із позичальника на користь банку заборгованість по кредитному договору № 261007-К/2 від 26 жовтня 2007 року в сумі 1 392 521,70 гривень.

04.04.2016 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Клітченко О.А., на підставі заяви банку про повторне прийняття виконавчого документу до виконання, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50693179, щодо виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості у розмірі 1 392 521,70 гривень. При цьому, у зв`язку з тим, що державному виконавцеві не вдалося отримати згоду органів опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право користування яким належить неповнолітнім дітям, а боржник ухиляється від виконання вимоги державного виконавця та перешкоджає виконанню рішення суду, державний виконавець не може передати спірну квартиру на реалізацію з публічних торгів, що призводить до порушення прав стягувача за виконавчим документом та спричиняє невиконання рішення суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача, - Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ «Банк Кредит Дніпро» Пасацька В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав №156304816 від 14.02.2019 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав №156326204 від 14.02.2019. Тобто у відповідача є інше житло для проживання, а тому є всі підстави для виселення із квартири, яка підлягає зверненню в порядку стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості. Ухвалюючи оскаржувані рішення, суд не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що квартира, передана в іпотеку, придбана не за рахунок кредитних коштів, а отже згідно діючого законодавства можливість виселення з неї осіб без надання іншого постійного житла відсутня.

Колегія суддів дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи у їх сукупності, прийшла до висновку, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відмову у виселенні відповідача із спірної квартири, однак, в частині правового обґрунтування такої відмови колегія суддів не погоджується та змінює рішення суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Судом установлено, що 26 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит Дніпро», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 261007-К/2, за умовами якого Банк з 26 жовтня 2007 року надав позичальнику, з урахуванням його платоспроможності споживчий кредит у сумі 170 000,00 доларів США, на поточні потреби, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати, та повернути кредит у сумі 170 000,00 доларів США, та плату за користування кредитом, яка встановлена на рівні 13,5% річних (а.с. 5-9).

На забезпечення виконання умов кредитного договору, 16 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 161107-іп, за умовами якого, іпотекодавець ОСОБА_1 надав в іпотеку іпотекодержателю ПАТ «Банк Кредит Дніпро» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_5 , для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання (а.с. 12-18).

Пунктом 7.2. Договору іпотеки зазначено, що у разі порушення Іпотекодавцем умов Кредитного договору та/або умов Договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом 30 календарних днів вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель набуває права розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки, відповідно до умов цього Договору і діючого законодавства України.

В подальшому, на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 13 липня 2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 2-6150/2011, за яким з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» стягнуто заборгованість по кредитному договору № 261007-К/2 від 26 жовтня 2007 року в сумі 1 392 521,70 гривень (а.с. 19-20).

04 квітня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Клітченко О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-6150/2011, виданого 13 липня 2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Згідно із довідкою Форми № 3 від 22 грудня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26).

Відповідно до листа Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві д від 13 лютого 2017 року, позивачу було роз`яснено про необхідність надання відповідних документів, передбачених п. 66 постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24 вересня 2008 року № 866, для надання відповідного дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право на користування яким має дитина (а.с. 29).

16 березня 2017 року позивачем АТ «Банк Кредит Дніпро» на адресу ОСОБА_1 було направлено лист - вимогу щодо надання необхідної документації до Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві з метою отримання дозволу на реалізацію спірної квартири (а.с.34-36).

07 квітня 2017 року на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено вимогу державного виконавця про необхідність явки до державного виконавця та надання необхідних документів, пов`язаних із зверненням стягнення на спірну квартиру (а.с. 30-32).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною третьою статті 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу Української РСР.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про іпотеку», який набрав чинності з 01 січня 2004 року, внесено зміни, зокрема до статті 109 Житлового кодексу Української РСР та викладено її в новій редакції.

Відповідно до частини другої статті 109 Житлового кодексу Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 Житлового кодексу Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються положення як статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Судом встановлено, що предметом іпотеки в даному спорі є квартира АДРЕСА_5 , яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. 15.07.2005 року (реєстр. № 2273), зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21.07.2005 року в реєстрову книгу № д.816-112 за реєстровим №5655 (реєстраційне посвідчення №000766).

На час розгляду справи судом першої інстанції квартира, яка передана відповідачем позивачу в іпотеку , на праві власності належить ОСОБА_1 і стягнення на неї не звернуто. З відповідача на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року стягнута лише заборгованість в розмірі 1 392 521 гривна 70 коп. За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для виселення відповідача з усіма особами, що мешкають в квартирі, немає, оскільки відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» лише звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців з цих приміщень.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції того, що іпотекодавцю на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , в яку відповідач із неповнолітнім сином може бути відселений, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку не мають правового значення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову про виселення, однак, в частині правового обґрунтування рішення суду першої інстанції повинно бути змінено з урахуванням мотивувальної частини рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Пасацької Віри Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року змінити в частині правового обґрунтування.

В решті Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 червня 2019 року.

Суддя Судді :