Справа № 717/1807/18
12.06.2019 року смт. Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Телешмана О.В.,
з участю секретаря судового засідання Дєдової В.С.,
позивач ОСОБА_1 - в судове засідання не з`явився,
представника позивача ОСОБА_2 В.Д . в судове засідання з`явився,
відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася,
представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання з`явилася,
представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» в судове засідання не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 шкоду, яка не покрита страховим відшкодуванням у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , у сумі 173055 ( сто сімдесят три тисячі п`ятдесят п`ять гривень) 30 (тридцять) копійок;
Розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», суд, -
Представник позивача ОСОБА_5 пояснив, що підтримує позов повністю, з підстав, зазначених в позовній заяві, в новій редакції. З вини відповідача сталася ДТП, що підтверджено постановою апеляційного суду Чернівецької області. Внаслідок даної ДТП з вини відповідача пошкоджено належний позивачу автомобіль, який він придбав за договором фінансового лізингу та користувався даним транспортним засобом на момент ДТП на відповідній правовій підставі на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія. Тому позивач, як законний володілець, має право на відшкодування завданої шкоди, так як його права користувача захищаються нарівні з правами власника. Частину шкоди відшкодувала страхова компанія «Уніка», в якій свою цивільну відповідальність застрахувала відповідач, тобто в сумі 100000 гривень. Згідно висновку експерта, який відповідає вимогам ЦПК України і в якому експерт зазначив, що він попереджений про кримінальну відповідальність, ринкова вартість автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 на момент виконання експертизи, без врахування пошкоджень, отриманих у ДТП 15.03.2017 року становить 336168,21 грн. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП 15.03.2017 року станом на момент виконання експертизи становить 273055,30 грн.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому різниця між фактичним розміром шкоди - 273055,30 грн. та страховою виплатою - 100000 грн. становить 173055,30 грн., яку відповідач зобов`язана сплатити позивачу.
Автомобіль був застрахований за договором добровільного страхування КАСКО і відповідач не має стосунку до даного договору. Позивач володів автомобілем на законній правовій підставі іншого речового права, яке підлягає захисту. Сума збитку в розмірі 173055 грн. це сума, яка не покрита страховою сумою і підлягає відшкодуванню. Та обставина, що автомобіль був застрахований по системі КАСКО не означає подвійного відшкодування збитків, так як відповідач не була стороною даного договору, а сторони могли домовитись і про якусь символічну суму, тому ця обставина не впливає на розмір шкоди, який встановлений експертом і яку зобов`язаний відшкодувати відповідач.
Також позивач сплатив судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, який слід стягнути з відповідача. Також позивач при подачі нової редакції позовної заяви зменшив ціну позову, тому позивачу необхідно повернути 1000 гривень надміру сплаченого судового збору.
Представник відповідача ОСОБА_4 пояснила, що позов не визнає повністю. Позивач ОСОБА_1 є неналежним позивачем, так як на момент дорожньо транспортної пригоди він не був власником пошкодженого автомобіля. Власником автомобіля були товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та в подальшому акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК». Дані власники повністю отримали страхове відшкодування від страхової компанії «Вусо» по договору КАСКО за пошкоджений автомобіль, тому позивач не має права вимагати стягнення шкоди повторно вже на його користь. Якщо позивач отримував автомобіль в пошкодженому стані, то він мав право вимагати у Лізингодавця передати йому автомобіль в належному стані. З акту передачі автомобіля у власність позивачу не вбачається, що автомобіль був в пошкодженому стані. Відповідно до відповідей наданих АТ «ТАСКОМБАНК» від 20 травня 2019 року, ПрАТ «СК «ВУСО» від 13 березня 2019 року та ПАТ «СК «УН1КА» вбачається, що після настання ДТП власнику транспортного засобу „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 було відшкодовано матеріальну шкоду в повному розмірі. У Генеральному договорі добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) (надалі - Договір) відповідно до якого було застраховано вказаний автомобіль, міститься тлумачення таких понять як: страхова сума, страхове відшкодування та ін. Відповідно до п. 17.23. Договору, у разі відмови Страховика задовольнити заяву Страхувальника про відмову від прав на застрахований ТЗ (або за відсутності такої заяви), розмір заподіяних збитків дорівнює ліміту відповідальності Страховика по ТЗ на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання. Згідно п.17.24 Договору, вартість залишків, придатних для подальшого використання, визначається шляхом письмового погодження Страхувальником запропонованої Страховиком пропозиції або шляхом проведення інтернет - аукціону. Розрахунок розміру страхового відшкодування при повній загибелі при цьому розраховується за наступною формулою: СВ=СС-(ВПЗ-ФР), де СВ - страхове відшкодування; СС - страхова сума; ВПЗ - вартість придатних залишків; ФР - франшиза. Отже, в нашому випадку було проведено наступний розрахунок: 284 124,00 грн. (страхова сума що дорівнює ринковій вартості автомобіля) - 181 900,00 грн. (вартість вцілілих запчастин) - 2 841,24 (франшиза) = 99 382,76 грн.
21 квітня 2017 року ТОВ «ЕКСПЕРТ» було складено розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля №765/1, з якого вбачається, що середня ринкова вартість автомобіля марки „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 становить 279 727,40 гри., а середня вартість відновлювального ремонту становить 331984,14 грн., тому зроблено висновок, що відновлення досліджуваного автомобіля марки, з технічної точки зору, є економічно недоцільним.
В подальшому було здійснено відшкодування вартості матеріального збитку власнику транспортного засобу наступним чином: відповідно до Договору лізингу вартість автомобіля становила 284 124 грн. (п.3.3.1 Договору фінансового лізингу №3295-01/10/14-Н до Генерального договору фінансового лізингу №3295 від 29 жовтня 2014 року).
Оскільки згідно експертних висновків ремонт автомобіля складав 136,39% і був економічно недоцільним, то в рахунок відшкодування було зараховано вартість вцілілих деталей згідно оцінки в сумі 181 900 грн., а різниця між вартістю автомобіля та вцілілих запчастин становила 102 224 грн., яка була компенсована власнику авто готівкою за мінусом суми франшизи - 2 841,24 грн., що і становить суму 99 382,76 грн., отриманих ПАТ «ТАСКОМБАНК».
Після того, як АТ «ТАСКОМБАНК» отримало страхове відшкодування в сумі 99 382,76 грн., АТ «ТАСКОМБАНК» зарахувало вищезазначену суму ОСОБА_1 в рахунок залишкових лізингових платежів, а також сума яка залишилася - 39 889,98 грн. була стягнута ОСОБА_1 з АТ «ТАСКОМБАНК» за судовим наказом. Ці грошові кошти були повернуті ОСОБА_1 саме у зв`язку із тим, що власник авто повністю отримав усі лізингові платежі за договором та повну компенсацію вартості пошкодженого авто, після чого залишилась надлишкова сума 39 889,98 грн.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу, то 27 квітня 2017 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №3 до Договору фінансового лізингу. Відповідно до п.5 вищезазначеної Додаткової угоди №3, сторони домовилися, що частина страхового відшкодування в розмірі 39 889,98 грн. повертається Лізингоодержувачу ( ОСОБА_1 ) в порядку передбаченому п.5.8 Генерального договору. А відповідно до п.5.8. Генерального договору, виплата частини страхового відшкодування здійснюється Лізингодавцем одразу після отримання страхового відшкодування.
Отже, як вбачається з вищенаведеного, виплату на користь власника пошкодженого автомобіля було здійснено ще задовго до звернення до суду позивача з даним позовом, про що йому відомо, так як він ще додатково стягнув на свою користь з ПАТ «ТАСКОМБАНК» за Договором лізингу 39 889,98 грн. Також відповідно до Акта про передачу права власності до Договору фінансового лізингу №3295-01/10/14-Н від 27 грудня 2018 року, АТ «ТАСКОМБАНК» передало у власність ОСОБА_1 автомобіль марки „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 лише в кінці 2018 року.
Згідно наданого позивачем висновку експертизи огляд автомобіля експертом здійснювався ще на початку 2017 року. У вищезазначеному Акті не зазначено в якому саме технічному стані було передано транспортний засіб Горбишину А.О., тому немає підстав вважати, що транспортний засіб було передано в технічно несправному стані, особливо враховуючи те, що ОСОБА_1 , станом на кінець 2018 року, повністю вніс усі лізингові платежі. Крім того, відповідачці відомо, що автомобіль позивача марки„RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 на даний час або відновлено і твердження про необхідність здійснення його ремонту не відповідає дійсності, або було замінено Позивачу на нове, особливо враховуючи висновок експерта страхової компанії про недоцільність відновлення пошкодженого автомобіля. Навіть якщо Лізингодавець і передав ОСОБА_1 авто у тому стані, в якому власник авто отримав його від СК по акту приймання-передачі вцілілих запчастин після отримання повного відшкодування КАСКО, це є зовсім інші правовідносини - між сторонами за договором Лізингу, до яких відповідачка ОСОБА_3 не має жодного відношення, оскільки сплативши усі лізингові платежі позивач мав право вимагати надання йому нормального автомобіля, а не пошкодженого, або ж зменшення/перерахунку суми платежів.
Слід взяти до уваги те, що шкода відшкодовується саме тій особі, майну якої завдано шкоди, а не будь-якій особі, яка користувалася пошкодженим майном.
Отже, ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило страхове відшкодування на користь ПАТ «ТАСКОМБАНК», після чого звернулося до ПАТ «УНІКА» в порядку регресу з вимогою відшкодувати кошти по страховому випадку, оскільки відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПАТ «УНІКА».
Регрес - це право зворотної вимоги страховика до особи, яка є винною у спричиненні шкоди. Важливим моментом є те, що страховик може реалізувати право регресу виключно після виплати ним страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі й тільки в межах цього відшкодування. Страхова компанія має право стягнути з особи суму виплаченого страхового відшкодування у разі, якщо цю особу було визнано винною у встановленому законом порядку судом (ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України).
Отже, відповідно до вищенаведеного, ПрАТ «СК «ВУСО» за умовами страхування КАСКО здійснило повністю відшкодування вартості пошкодженого авто його власнику - ПАТ «ТАСКОМБАНК», після чого звернулося до ПАТ «УНІКА» з вимогою про стягнення страхового відшкодування, а отже у ОСОБА_3 немає жодних зобов`язань перед ОСОБА_1 , який набув право власності на автомобіль марки „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 лише 27 грудня 2018 року, тобто лише через 1 рік і 9 місяців після настання ДТП.
Враховуючи дані обставини, представник відповідача вважає, позов не підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 14.03.2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу земельну ділянку (Т.2 а.с.1-2).
Ухвалою суду від 14.03.2019 року до участі в справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК».
Ухвалою суду від 08.05.2019 року за клопотанням представника відповідача витребувані докази в справі.
Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.
Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (далі ТзОВ «Український лізинговий фонд») 29.10.2014 року уклали договір фінансового лізингу №3295-01/10/14-Н, предметом якого став автомобіль „RENAULT DUSTER д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується копією даного договору. Відповідно до умов даного договору та Правил Дорожнього руху України позивач ОСОБА_1 володів та керував автомобілем „RENAULT DUSTER д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого був ТзОВ «Український лізинговий фонд», що підтверджується наявністю в позивача свідоцтва серії НОМЕР_4 , копія якого досліджена судом.
На підставі вказаного вище свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія ( НОМЕР_5 .1 а.с. 18) позивач ОСОБА_1 15 березня 2017 року володів та керував даним автомобілем о 19 годині 05 хвилин на автодорозі «Житомир Чернівці». В цей же час відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «AUDI ALLROAD», д.н.з. НОМЕР_6 , в порушення вимог пункту 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху та допустила зіткнення із автомобілем марки „RENAULT DUSTER д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував відповідач ОСОБА_1 . Зіткнення сталося з вини відповідача ОСОБА_3 і в результаті вказаного зіткнення автомобіль „RENAULT DUSTER н.з. НОМЕР_3 , який перебував у правомірному володінні позивача ОСОБА_1 , зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується постановою судді апеляційного суду Чернівецької області від 19.08.2017 року (Т.1 а.с.15-16).
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, між сторонами склалися цивільно правові відносини з приводу відшкодування шкоди. Зокрема згідно статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що позивач ОСОБА_1 не був законним володільцем автомобіля марки „RENAULT DUSTER н. з. НОМЕР_3 на момент дорожньо транспортної пригоди і, відповідно, не є належним позивачем та не має права на відшкодування шкоди, виходячи з такого.
Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Також відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Вина відповідача ОСОБА_3 у пошкодженні майна, яким на правовій підставі володів позивач ОСОБА_1 підтверджується постановою судді апеляційного суду Чернівецької області від 19.08.2017 року (Т.1 а.с.15-16).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до висновку експерта №94-11-18 від 12.12.2018 року ринкова вартість автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 на момент виконання експертизи, без врахування пошкоджень, отриманих у ДТП 15.03.2017 року становить 336168,21 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП 15.03.2017 року станом на момент виконання експертизи становить 273055,30 грн. Виконувати відновлювальний ремонт автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 15.03.2017 року економічно доцільно. Вартість експертного дослідження склала 5200 грн. викладене вище підтверджується висновком експерта №94-11-18 від 12.12.2018 року та квитанцією про оплату за проведення експертизи ( Т.1 а.с.20-63).
Таким чином, майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача завдано шкоди, тому відповідач ОСОБА_3 зобов`язана відшкодувати шкоду позивачу ОСОБА_1 .
Суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що вказаний вище висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом розміру шкоди, спричиненої позивачу через те, що висновок зроблений 12.12.2018 року без огляду його експертом, так як з даного висновку вбачається, що експерт здійснював огляд пошкодженого автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 та сфотографував наявні пошкодження даного автомобіля 13.10.2017 року.
Крім того, даний висновок експерта відповідає вимогам ст.102,106 ЦПК України, а представник відповідача ОСОБА_4 , після роз`яснення їй судом в судовому засіданні положень ст. 12 ЦПК України не заявляла клопотань про призначення відповідних повторної чи додаткової експертизи.
Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тому, на думку суду, той факт, що між оглядом автомобіля та складанням висновку минув значний час не може бути підставою для визнання даного доказу неналежним, оскільки факт відновлення автомобіля після ДТП не є перешкодою для визначення фактичного розміру шкоди у вигляді відновлювального ремонту .
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Позивач просить стягнути з відповідача 173055,30 грн. матеріальної шкоди.
З висновку експерта №94-11-18 від 12.12.2018 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП 15.03.2017 року станом на момент виконання експертизи становить 273055,30 грн.
Згідно ч.1. ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тому суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог.
Відповідач та його представник в порушення ст.81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що позивачу, як правомірному володільцю чи власнику автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 відшкодовано фактичний розмір шкоди, спричиненої відповідачем, у сумі 173055,30 грн., тобто вартість відновлювального ремонту.
Відповідач та його представник в порушення ст.81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що фактичний розмір шкоди, спричиненої відповідачем, у сумі 173055,30 грн., чи кошти в сумі 181900 грн., як годні залишки, було відшкодовано колишнім власникам автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 ТзОВ «Український лізинговий фонд» чи акціонерному товариству «Таскомбанк», оскільки останній 27.12.2018 року передав вказаний вище автомобіль позивачу ОСОБА_1 згідно акта про передачу права власності( Т.2 а.с.155).
Згідно умов п.1.3 даного договору страхування окремого транспортного засобу оформлюється додатком до даного договору, а відповідач та його представник в порушення ст.81 ЦПК України не надали суду доказів, які б підтверджували, що існує додаток до даного договору, який є формою страхування автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 .
Суд відхиляє доводи та докази представника відповідача у вигляді розрахунку вартості технічно несправних частин транспортного засобу №765 від 13.04.2017 року, розрахунку вартості відновлювального ремонту №765/1 від 21.04.2017 року з додатками ( Т.2 а.с.105-133), оскільки такі розрахунки є неналежним та не допустимим доказом і не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України.
Також в даному розрахунку розрахована середня ринкова вартість автомобіля марки „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 та середня вартість відновлювального ремонту, тобто дані розрахунки є умовними та є припущенням.
Крім того дані розрахунки спростовуються висновком експерта №94-11-18 від 12.12.2018 року, дослідженого судом.
Суд відхиляє доводи та докази представника відповідача, як підтвердження факту відшкодування шкоди в сумі 181900 грн. власнику автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 у вигляді листа страхової компанії «ВУСО» від 21.04.2017 року № 3137, так як з даного листа не вбачається, що власник автомобіля „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 одержав дану суму відшкодування або залишив собі годні залишки на вказану вище суму, а лише вказує на певні факти, встановлені страховиком для розрахунку страхового відшкодування.
Крім того, даний лист сформований на підставі розрахунку вартості технічно несправних частин транспортного засобу №765 від 13.04.2017 року, розрахунку вартості відновлювального ремонту №765/1 від 21.04.2017 року з додаткам, які суд вважає неналежними та недопустимим доказами.
Отже, позивач ОСОБА_1 сплатив всі лізингові платежі та отримав від Лізингодавця автомобіль „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 , що підтверджується актом про передачу права власності (Т.2 а.с.155), що також свідчить про наявність в нього права на відшкодування шкоди.
Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, що товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» або акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» отримали 181900 грн. у грошовій формі чи у вигляді пошкодженого автомобіля як годні залишки. Тобто, пояснення представника відповідача, що вартість вцілілих деталей автомобіля в сумі 181900 грн. було зараховано власнику автомобіля в рахунок відшкодування, тому відповідач ОСОБА_3 не має жодних зобов`язань перед ОСОБА_1 , є припущенням, яке не підтверджено належними та допустимим доказами.
Суд також вважає, що відповідач ОСОБА_3 заподіяла позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду у вигляді душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у вигляді душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із знищенням чи пошкодженням належного йому майна.
Факт пошкодження належного позивачу майна підтверджується дослідженими судом доказами - висновком експерта №94-11-18 від 12.12.2018 року, постановою судді апеляційного суду Чернівецької області від 19.08.2017 року, досліджених судом.
При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує: характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, ступінь вини відповідача та його матеріальне становище, вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов`язані з відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на його користь матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково.
Зокрема, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 173055,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля марки „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 .
З відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 7000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля марки „RENAULT DUSTER д.р.н. НОМЕР_3 .
Відповідно до ч.1 -3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідач не надав суду доказів, що він звільнений від оплати судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони
Суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 1730,55 грн. судових витрат у вигляді судового збору за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, 537,88 грн. судових витрат у вигляді судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди та 384,20 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 5200 грн. судових витрат у вигляді витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір даних витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката визначений відповідачем відповідно до вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України у розмірі 9989,20 гривень.
Відповідач та його представник не заявляли клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та не довів неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 9825,49 грн. судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1) ч.1 ст.7 Закону України « Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Судом встановлено, що позивач зменшив позовні вимоги з 273055,30 грн. до 173055,30 грн., а судовий збір сплатив згідно квитанції №10 від 22.12.2018 року в сумі 2730,55 грн.
Тому суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 слід повернути 1000 гривень надміру сплаченого згідно квитанції№10 від 22.12.2018 року судового збору.
Керуючись ст. 7 Закону України „Про судовий збір, ст.ст. 11,22,23,395,396, 1166,1167,1187,1188,1192,1194,1195 ЦК України, ст.ст.1-4,12,13,81,82,141,263-265 суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) НОМЕР_7 (сто сімдесят три тисячі п`ятдесят п`ять) гривень 30 (тридцять) копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 7000 (сім тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Повернути позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1000 (одну тисячу) гривень надміру сплаченого судового збору згідно квитанції №10 від 22.12.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 13.06.2019 року.

Суддя Телешман О.В.