ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/355/19 Справа № 171/1660/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді -Бондар Я.М.

суддів - Барильської Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року, ухваленого суддею Чумак Т.А. у місті Апостолово Дніпропетровської області, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. Провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_3 закрито у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний племінник ОСОБА_4 . Станом на день смерті ОСОБА_4 вона вважала, що спадкоємицею першої черги є дружина померлого - ОСОБА_5

Приблизно в березні 2015 року їй стало відомо, що спадкоємці першої та другої черги спадкування до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не зверталися, тому після спливу 6 місяців вона у відповідності до ч.2 ст.1270 ЦК України в трьохмісячний строк звернулася до державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки право на таке звернення у неї виникло з 22.02.2015 року.

Вказана заява була отримана нотаріусом 27.04.2015 року, але 29.04.2015 року їй було направлено листа про те, що на спадкове майно видано свідоцтва про право на спадщину за законом.

Від знайомих їй стало відомо, що вказані свідоцтва отримані відповідачем ОСОБА_2 , яка є онукою її рідної сестри ОСОБА_3 Вона не могла у визначений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки у неї були відсутні будь-які документи на підтвердження родинних відносин з померлим та свідоцтво про його смерть, дублікат свідоцтва про смерть вона не могла отримати, так як не могла підтвердити факт родинних відносин. Всі документи знаходилися у ОСОБА_3 , яка відмовилася їй їх надати.

У травні 2015 року вона звернулася до Апостолівського районного суду із заявою про встановлення факту родинних відносин з померлим, а у липні того ж року - з позовом про визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна. З копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 їй стало відомо, що ОСОБА_4 23.06.2005 року розірвав шлюб зі своєю дружиною ОСОБА_5 , до ознайомлення зі справою вона вважала, що ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з померлим та є спадкоємицею першої черги, тому вважала, що її право на прийняття спадщини залежить від неприйняття або відмови від спадщини іншими спадкоємцями і вона має строк 3 місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від неї.

Відповідачі своїми діями - утримання документів, які підтверджують відсутність спадкоємців попередньої черги, свідоцтва про смерть спадкодавця, документів на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, неповідомлення нотаріуса про наявність іншого, крім ОСОБА_3 , спадкоємця - позбавили її можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

На подання заяви відповідно до ч.2 ст.1270 ЦК України вона також була позбавлена можливості, оскільки відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який нею пропущений з поважних причин: вона є особою похилого віку, спадкодавець проживав в іншому віддаленому місці, крім того, вона вважала, що є спадкоємець першої черги - дружина померлого ОСОБА_5 , крім того, ОСОБА_3 під час подання заяви про відмову від спадщини та ОСОБА_2 при поданні заяви про прийняття спадщини не повідомили нотаріуса про наявність ще одного спадкоємця, тобто не повідомили про неї, і, як наслідок, нотаріус не повідомила її про відсутність спадкоємців попередньої черги.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 871,21 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що 22 серпня 2014 року від слідчого вона дізналася про смерть дядька ОСОБА_4 , після чого, про це вона повідомила всіх родичів, в тому числі - позивача. Разом зі своїм батьком вона здійснила всі дії з поховання дядька. Документи для оформлення спадщини вона знайшла в будинку померлого. Всі родичі знали, що ОСОБА_4 був розлучений, дітей у нього не було. На поминальному обіді була і позивач, всі обговорювали питання оформлення спадщини, всі родичі сказали, що не будуть оформляти спадщину. При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вона повідомила про наявність спадкоємця ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , але нотаріус їй сказала, що спадкоємці повинні самі звернутися із заявами. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 , які, кожен окремо підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, позивача ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Київ помер ОСОБА_4 , що підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про смерть від 25.08.2014 року.

З копії спадкової справи №584-2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 встановлено, що 07.11.2014 року до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_2 . Вказаною заявою ОСОБА_2 повідомила нотаріуса про відсутність спадкоємців першої та другої черги, відсутність пережившої дружини та наявність спадкоємця третьої черги - тітки померлого ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 згідно свідоцтва про одруження 11.08.1959 року одружилася з ОСОБА_9 , після одруження їй присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ».

11.12.2014 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті племінника ОСОБА_4 на користь племінниці померлого ОСОБА_2 .

До спадкової справи долучено копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від 23.06.2005 року.

16.03.2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне спадкодавцю ОСОБА_4 .

З копії вказаної спадкової справи також встановлено, що 27.04.2015 року до нотаріуса надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Листом від 29.04.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про видачу свідоцтв про право на спадщину на ім`я інших спадкоємців та рекомендовано звернутися до суду в зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно довідок від 24.10.2017 року, виданих Нивотрудівською сільською лікарською амбулаторією загальної практики - сімейної медицини, ОСОБА_1 пройшла курс амбулаторного лікування з 10 по 26 лютого 2015 року, діагноз: ішемічна хвороба серця, стенокардія СН-ІІ-А ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг. Обструктивний бронхіт. Легенева недостатність І ст. ОСОБА_1 перебуває на «Д» обліку з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, стенокардія. Потребує постійного інтенсивного лікування.

З виписки з медичної картки амбулаторного хворого від 26.10.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ст. з постійно високими цифрами АТ, кризовий перебіг; ішемічну хворобу: стенокардія. ІІІ ф.кл.; транзиторну форму фібриляції передсердій. СН ІІ-А ст.; дисциркуляторну енцефалопатію І ст.; вестибулопатійний синдром. Хвора ОСОБА_1 за період з вересня 2014 року по грудень 2015 року проходила лікування: з 23.09.2014 по 06.10.2014 року в умовах денного стаціонару, 20.10.2014 - зверталася за наданням невідкладної допомоги, з 20 по 25.10.2014 проходила лікування в умовах стаціонару на дому, 28.10.2014 - контроль лікування, 11.11.2014 року, 20.01.2015 - призначено курс амбулаторного лікування, 27.01.2015 - контроль лікування, стан наближений до тяжкого, відмова від госпіталізації до кардіологічного відділення ЦРЛ, 04-13.02.2015 року - відмова від госпіталізації, призначено амбулаторне лікування, 16.02.2015 - «Д» огляд, 20.02.2015 - ІХС, стенокардія транзиторна, ФП, СН ІІ-А ст., призначено амбулаторне лікування. Хвора також зверталася за наданням їй медичної допомоги 27.03, 06.05, 31.08, 21.09, 20.10 та 25.11.2015 року.

Факт проходження лікування позивача у вказаний період часу підтверджується даними індивідуальної карки амбулаторного хворого на ім`я позивача, яка оглянута в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог виходив з того, що у позивача ОСОБА_1 були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивач тривалий час хворіє на ряд хронічних захворювань, які становлять ризик для її життя, потребує постійного лікування, постійно проходить лікування, в тому числі позивач проходила амбулаторне лікування з 04 по 26 лютого 2015 року, що позивачу не було відомо про відсутність спадкоємців першої черги, тому позивач, вважаючи себе спадкоємцем третьої черги, із заявою про прийняття спадщини звернулася до нотаріуса 27.04.2015 року, що свідчить про те, що позивач не мала наміру відмовлятися від спадщини, що відповідач ОСОБА_2 під час звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини умисно не повідомила нотаріуса про те, що позивач також є спадкоємцем ОСОБА_4 , вказавши спадкоємцем лише свою бабусю ОСОБА_3 , що позбавило можливості нотаріуса повідомити ОСОБА_1 про відкриття спадщини, а отже вказані обставини на переконання суду є поважною причиною пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Але з таким висновком погодитись неможливо з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 за N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де роз?яснено, що статтею 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст.1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:

1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;

2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч.5 ст.1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді справи про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не потрібно залучати нотаріуса, державну нотаріальну контору в якості третіх осіб, адже вони є учасниками правовідносини із спадкування та заінтересованими особами.

За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Така позиція узгоджується із ч.5 ст.1273 ЦК, відповідно до якої відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Проте не завжди суди першої інстанції враховують роз`яснення, які містяться у абз. 6 п.24 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Помилковою є практика судів, які визнають причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними із порушенням вимог ч.2 ст.59 ЦПК, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у зв`язку із відрядженням, службовою необхідністю не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поновив строк на подання заяви про прийняття спадщини через те, що позивач тривалий час хворіє на ряд хронічних захворювань, які становлять ризик для її життя, потребує постійного лікування, постійно проходить лікування з причин, що позивачу не було відомо про відсутність спадкоємців першої черги, що відповідач ОСОБА_2 під час звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини умисно не повідомила нотаріуса про те, що позивач також є спадкоємцем ОСОБА_4 , вказавши спадкоємцем лише свою бабусю ОСОБА_3 , однак зазначені судом причини пропуску строку для прийняття спадщини не можна визнати поважними причинами пропуску позивачем строку, виходячи з наведених вище норм закону, оскільки вони не є непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по своєчасному прийняттю спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Такий позов підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги відповідача про стягнення з позивача судового збору за подачу апеляційної скарги на оскаржуване судове рішення в розмірі 1306 (одна тисяча триста шість грн.) 82 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Днпровський апеляцыйний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1306 (одна тисяча триста шість грн.) 82 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: