Єдиний унікальний номер 234/5137/19 Номер провадження 22-ц/804/1605/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 234/5137/19

Провадження № 22-ц/804/1605/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів: Будулуци М. С., Папоян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К. О.,

учасники справи:

заявник - Краматорський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області в складі судді Нейла І. М. від 24 квітня 2019 року, постановлену у м. Краматорську Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року старший державний виконавець Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Ванесян Р. С. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження № 57311606 з примусового виконання виконавчого листа № 234/9436/13-ц; 6/234/692/13 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 1 359 593 грн 29 коп., який був виданий 13 серпня 2013 року Краматорським міським судом Донецької області.

Боржник за викликом старшого державного виконавця не з`явився, про причини неявки не повідомив. Установлено, що ОСОБА_1 має у приватній власності нерухоме майно, одержує доходи в ТОВ «УКрславресурс»; неодноразово перетинав державний кордон України, проти кошти на виконання судового рішення суду не сплачує.

Посилаючись на ці обставини, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, старший державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 234/9436/13-ц; 6/234/692/13, який був виданий 13 серпня 2013 року Краматорським міським судом Донецької області.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 24 квітня 2019 року в задоволенні подання відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази ухилення боржника від виконання зобов`язань, визначених судовим рішенням.

У травні 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу суду з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення подання старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Ванесян Р. С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не постановив ухвалу про відкриття провадження, не зобов`язав державного виконавця здійснити та подати до суду опис документів виконавчого провадження чи прибути особисто і на порушення статті 441 ЦПК України не розглянув подання негайно. Суд неправильно оцінив надані старшим державним виконавцем докази, а тому дійшов помилкового висновку про недоведеність ухилення боржника від виконання судового рішення.

На день перегляду справи судом апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшли.

У судове засідання учасники справи не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Краматорський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників.

За таких обставин, згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що на виконанні Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження № 57311606 з примусового виконання виконавчого листа № 234/9436/13-ц; 6/234/692/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 1 359 593 грн 29 коп., який був виданий 13 серпня 2013 року Краматорським міським судом Донецької області.

Боржник за викликом старшого державного виконавця не з`явився, зобов`язання за судовим рішенням не виконав.

Оскільки старший державний виконавець не довів факт ухилення боржника від виконання судового рішення, суд попередньої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні подання.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування; на вільний самостійний виїзд за межі України та може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII.

Положеннями пункту п`ятого частини першої статті 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до частин першої, третьої ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 21.03.2018 року № 855/5), подання державного виконавця щодо обмеження у праві виїзду за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, має обов`язково містити, зокрема, інформацію про перетинання боржником державного кордону України; обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань (пункт 2 розділу XIII «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну»).

Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Оскільки відповідно до другого речення частини четвертої статті 441 ЦПК подання розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону № 1404-VIII, зокрема, 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Із справи вбачається, що державний виконавець, звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направив до суду подання, копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 57311606 від 29.09.2018 та копію виконавчого листа, дані про документування паспортом громадянина України та виїзд за межі України за період з 06 травня 2018 року по 05 жовтня 20187 року; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження в порядку, встановленому ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII, та ухилення його від виконання зобов`язань. Копія супровідного листа про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не є належним доказом повідомлення боржника про початок примусового виконання рішення суду (ас. 8-9, 11, 12, 13, 14-16, 17-18, 19-20).

Тобто державний виконавець не довів саме ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що боржник повідомлений про початок примусового виконання рішення, свідомо не виконував зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням.

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є умисне та свідоме невиконання боржником рішення суду. Посилання у скарзі на невиконання судового рішення боржником протягом дев`яти років не дає підстав для висновку про ухилення ОСОБА_1 з огляду на те, що виконавче провадження № 57311606 відкрито 29.09.2018, а факт ухилення не підтверджений доказами.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу, згідно з яким таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції. Європейський Суд з прав людини вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи також не спростовують висновки суду попередньої інстанції щодо недоведеності ухилення боржника від виконання судового рішення і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскарженої ухвали.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 24 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді М. С. Будулуца

В. В. Папоян