Справа № 349/497/19
Провадження № 22-ц/4808/842/19
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Гринчишина І.Я.

ОСОБА_2 В ОСОБА_3 В. його представника адвоката Свирида Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду від 23 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Лошак О.О. у м. Рогатин,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зміни способу присудження аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2009 року рішенням Галицького районного суду розірвано шлюб між нею та ОСОБА_4 , а неповнолітнього сина сторін ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з матір`ю. Рішенням Галицького районного суду від 22 лютого 2010 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте розмір аліментів на утримання їх сина ОСОБА_6 в сумі 500 грн не забезпечує покриття найнеобхідніших потреб дитини. Посилаючись на те, що в добровільному порядку вирішити питання збільшення розміру аліментів на утримання сина відповідач відмовляється, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 офіційно працевлаштований на Бурштинській ТЕС, просила змінити спосіб присудження аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в частці 25% від заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рогатинського районного суду від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 768,40 грн судового збору та припинено стягнення аліментів з ОСОБА_4 за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Галицького районного суду від 22 жовтня 2010 року у справі №2-187/2010.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вказуючи при цьому на неповне дослідження судом першої інстанції фактичних обставин справи та долучених нею доказів, що в свою чергу призвело до ухвалення незаконного рішення та порушення її законних прав та інтересів. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано того, що присуджена частка аліментів у розмірі 1/6 від заробітку відповідача є явно недостатньою для забезпечення навіть найістотніших життєвих потреб дитини та не компенсує витрати на розвиток здібностей та лікування сина. Також поза увагою суду залишилось те, що вона з сином перебуває у скрутному матеріальному становищі, а відповідач ухиляється від утримання сина і добровільної матеріальної допомоги не надає. Крім того, ОСОБА_1 участі у вихованні сина не приймає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Додатково відповідач зазначив, що він фізично не зможе сплачувати заявлений ОСОБА_1 розмір аліментів, оскільки дохід його сім`ї складається виключно з його заробітку, значна частина якого витрачається на утримання сім`ї та сплату комунальних послуг. Також ОСОБА_4 вказав, що його теперішня дружина не працює у зв`язку із здійсненням догляду за спільним сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який часто хворіє та потребує коштів на лікування. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не надала суду доказів свого скрутного матеріального становища, натомість, як вбачається із поданої нею декларації державного службовця, її матеріальний стан протягом 2017 2018 років навпаки покращився. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Відповідач ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив. Важає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов про стягнення з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції виходив із того, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінилось матеріальне становище платника аліментів, збільшився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Розмір аліментів, який визначеним судом станом на 2010 рік у сумі 500 грн не може задовольнити потреби дитини його віку, тому розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки, має бути збільшено та змінено з урахуванням стабільного заробітку платника аліментів. Розмір аліментів визначено судом з урахуванням принципу справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у статті 7 СК України.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 листопада 2008 року (а.с. 4).

Рішенням Галицького районного суду від 22 лютого 2010 року постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі по 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 та постановив стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, замість присуджених аліментів у розмірі 500 грн щомісячно, виходив з того, що матеріальний стан відповідача покращився, останній офіційно працевлаштований, має стабільну заробітну плату та взмозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у більному розмірі ніж раніше втанолено судом.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою про доходи відповідача та ним не заперечуються (а.с.24).

Суд відхиляє доводи апеляційної сккарги про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частки від заробітку, оскільки в нього на утриманні малолітній син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який хворіє та непрацююча дружина (а.с.20,23).

Крім цього, установлено, що позивачка працює, має стабільний заробіток та згідно зі статтею 141 СК України має мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Також не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів й твердження ОСОБА_1 про те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання сина ОСОБА_6 , оскільки зі змісту довідки Галицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області №131 від 13 квітня 2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 за період з листопада 2018 року по березень 2019 року сплачував на утримання сина ОСОБА_6 аліменти у розмірі, який складає орієнтовно половину прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років (а.с. 34).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, визначаючи своїм рішенням до сплати ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 у частці від заробітку у розмірі 1/6 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Рогатинського районного суду від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складений 26 червня 2019 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський