ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №587/2874/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/4207/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Біцан Ольги Миколаївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Біцан Ольги Миколаївни

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2019 року у складі судді Черних О.М., ухваленого у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Дуванова Тамара Петрівна, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Дуванова Т.П. в якому просив визнати недійсним заповіт від 10.12.2008 року складений від імені ОСОБА_3 Г, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П., зареєстрованого в реєстрі за №6615, з підстав введення в оману заповідача.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що його мати ОСОБА_4 в 2003 році склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповідала своїм дітям - дочці та двом синам. ОСОБА_4 належало 7/12 частин квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками квартири згідно правовстановлюючих документів є він та його сестра ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 03.11.2008 року ОСОБА_4 потрапила до неврологічного відділення КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» з діагнозом: основний - Інфаркт головного мозку в басейні ЛСМА, виражений правобічний геміпарез, Артеріальна гіпертензія ІІ ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. (гіпертонічна, атеросклеротична) декомпенсації, ліквородинамічні розлади, весибулоатактичний синдром, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 17.11.2008 року.

04.11.2008 року ОСОБА_4 проходила комп`ютерну томографію, за наслідками якої зроблено висновок: КТ-ознаки інфаркту головного мозку в басейні лівої СМА (переважно коркові гілки). Дисциркуляторна ецефалопатія. Атрофія речовини головного мозку.

10.12.2008 року відповідачка ОСОБА_4 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_4 , ввівши її в оману, викликала приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Дуванову Т . П . , яка на дому здійснила посвідчення заповіту на користь відповідачки у справі.

28.04.2009 року ОСОБА_4 було встановлено І гр. інвалідності безтерміново за загальним захворюванням, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 сплачені кошти в сумі 5629,50 грн за невиконану експертизу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Біцан О.М., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги представник позивача зазначає, що мати позивача - ОСОБА_4 була людиною похилого віку, мала незадовільний стан здоров`я та страждала на низку різних захворювань, а тому, перебуваючи в безпорадному стані, 10.12.2008 року підписала заповіт на ім`я відповідачки. Вважає, що відповідачка ввела в оману ОСОБА_4 , пояснивши їй, що необхідно підписати документи на опікунство, тим самим скориставшись тяжким станом здоров`я ОСОБА_4 сприяла підписанню заповіту на свою користь. Вважає, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вважає, що судом було порушено норми процесуального права, оскільки судова посмертна психіатрична експертиза не була проведена внаслідок втрати місцевим судом медичних карток його матері, а диски із записом розмов між його матір`ю та відповідачкою ні експертом ні судом не досліджувались.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечила проти її задоволення і зазначила, що сам факт обману при укладенні правочину повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, а оскільки заповіт є одностороннім правочином, то норми ст.230 ЦК України до нього не можуть бути застосованими. Вважає, що диски із записами розмов не є належними доказами у справі, оскільки заповідач померла ще у 2012 році і ідентифікувати голоси на дисках неможливо. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим і таким, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).

Позивач ОСОБА_1 є власником 5/24 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину/ВАР/137506/15.09.2003/3-я СДНК р №1-2105, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2003 року (а.с.17).

За життя ОСОБА_4 перебувала на диспансерному обліку Сумської клінічної лікарні №4 з діагнозом: Церебральний атеросклероз 2-3 ст. Дисциркуляторна енцефалопатія 2-3 ст., змішаного ґенезу, стадія субкомпенсації ІХС. Стабільна стенокардія напруги ФК 3. Дифузний кардіосклероз. СН 2А . Симптоматична артеріальна гіпертензія. За станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду (а.с.18).

З 03.11.2008 року по 17.11.2008 року ОСОБА_4 знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні №2 МКЛ №4 м. Суми, які було встановлено діагноз: Інфаркт головного мозку в басейні ЛСМА, виражений правобічний геміпарез, Артеріальна гіпертензія ІІ ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. (гіпертонічна, атеросклеротична) декомпенсації, ліквородинамічні розлади, весибулоатактичний синдром (а.с.19, 20).

10.12.2008 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким розпорядилася на випадок її смерті належною їй часткою квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П., зареєстровано в реєстрі за № 6615 (а.с.27, 28).

07.05.2009 року ОСОБА_4 встановлено І гр. інвалідності безтерміново, потребувала постійного стороннього догляду (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_1 звертався до Зарічного районного суду м.Суми із позовними вимогами про визнання недійсним заповіту, який був складений його матір`ю ОСОБА_4 на користь відповідачки ОСОБА_2 , оскільки вважав, що на час складення заповіту померла за станом здоров`я, в силу тяжкої хвороби, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Під час розгляду вищезазначеної цивільної справи за ухвалою суду було призначено посмертну судово-психіатрічну експертизу і відповідно до висновку Акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи №76, складеного Сумським обласним клінічним психоневрологічним диспансером від 28.02.2013 року, ОСОБА_4 на обліку в Сумському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не перебувала, оглядалась амбулаторно психіатром 19.12.2008 року. Стаціонарного лікування не потребувала, виписувались медикаменти амбулаторно (одноразово). Станом на 10.12.2008 року, на момент укладання заповіту, ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.114-118).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04.04.2013 в цивільній справі № 1805/11499/2012 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ст. 225 ЦК України, відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю (а.с.24-25).

Крім того, на виконання ухвали Сумського районного суду Сумської області від 25 травня 2016 року у цивільній справі № 587/2986/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Дуванова Т.П. про визнання недійсним заповіту Київським міським центром судово-психіатричної експертизи було складено висновок судово-психіатричного експерта №764 від 01.11.2016 року з якого вбачається, що ОСОБА_4 , 1926 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день складання заповіту 10.12.2008 року виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба, церебросклероз, гостре порушення мозкового кровообігу 03.11.2008 року) з емоційно-вольовою стійкістю. ОСОБА_4 з урахуванням її вікових особливостей, психічного стану, індивідуально-психологічних властивостей, на день складання заповіту 10.12.2008 року могла в повній мірі свідомо керувати своїми діями та передбачати їх наслідки. ОСОБА_4 за своїм психічним станом на 10.12.2008 року виявляла ознаки психічного розладу: Органічне ураження головного мозку судинного генезу (гіпертонічна хвороба, церебросклероз, гостре порушення мозкового кровообігу 03.11.2008 року) з емоційно-вольовою нестійкістю (а.с.119-125).

Пред`являючи позов про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 10.12.2008 року, позивач посилається на те, що наявність у матері тяжких захворювань, потягло за собою складання спірного заповіту під впливом обману зі сторони відповідачки. Остання, в свою чергу, скориставшись тяжким станом здоров`я ОСОБА_4 сприяла підписанню заповіту на свою користь.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду достатніх та достовірних доказів, які б засвідчували, що на момент складення заповіту від 10.12.2008 року заповідач ОСОБА_4 перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, тобто її волевиявлення не було вільним та не відповідало її волі. Також не доведено факту вчинення правочину під впливом обману зі сторони відповідача.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ст. 1248 ЦК України).

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За положеннями в ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч. 1 ст. 230 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень викладених у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Норми ст.230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

На підставі зібраних і оцінених в сукупності доказів суд установив, і колегія суддів з цим погоджується, що вільне волевиявлення заповідача ОСОБА_4 на оформлення заповіту на ім`я ОСОБА_2 на належну частку квартири АДРЕСА_1 , не спростовано належними і допустимими доказами. Заповіт, як підтверджено матеріалами справи, до підписання прочитаний вголос заповідачем, підписаний заповідачем ОСОБА_4 власноручно; особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено. У зв`язку з хворобою заповідача на її особисте прохання заповіт посвідчено на дому приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П. (ст.ст. 1247, 1248 ЦК України), тому є дійсним в силу ч. 3 ст. 203 ЦК України. Підстав для його недійсності у відповідності зі ст. 215 ЦК України не встановлено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що ОСОБА_4 не знала, що оформила заповіт. Разом з цим, вказує на те, що оформила заповіт через обман з боку ОСОБА_2

Ці дві обставини є взаємовиключними, бо перша вказує на непоінформованість заповідача про вчинений нею правочин, а друга стверджує протилежне - засвідчує оформлення заповіту, але ж вчинення цієї дії пов`язує із впливом обману з боку набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_4 не знала про оформлення нею заповіту на ім`я відповідача спростовуються змістом цього правочину (а.с. 27-28).

Отже, воля ОСОБА_4 розпорядитись належним їй майном (частка квартири) на випадок смерті на користь ОСОБА_2 викладена у засвідченому тексті заповіту і підтверджена підписом заповідача, справжність якого не спростована, рівно як і не спростовано належними і допустимими засобами доказування відсутності вільного волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном на випадок своєї смерті Таким чином заповідачем реалізовано її право на призначення спадкоємця, яке унормоване ст. 1235 ЦК України.

Враховуючи наведені вимоги процесуального закону щодо доказування, доказів будь-якого примусу, обману заповідача з боку відповідача не встановлено.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права та не проведення за ухвалою суду від 30 січня 2019 року судової посмертної психіатричної експертизи, оскільки питання наявності у заповідача повної дієздатності та розуміння нею значення своїх дій на час підписання заповіту перевірялось при розгляді цивільної справи № 1805/11499/2012 і як вже зазначалось актом амбулаторної посмертної судово-психіатрічної експертизи від 28.02.2013 року було встановлено, що станом на 10.12.2008 року (на момент укладення спірного заповіту) ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, підставами визнання заповіту недійсним зазначав вчинення його під впливом обману, але сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. В той же час, після складання оспорюваного заповіту і до часу смерті заповідача ОСОБА_4 пройшло більше трьох років, а тому остання, якщо б вважала, що заповіт складений нею під впливом обману, не позбавлена була можливості скасувати цей заповіт або укласти новий і іншим шляхом розпорядитись своїм майном на випадок своєї смерті.

Тому колегія суддів вважає, що факт вчинення одностороннього правочину - заповіту під впливом обману не може бути доведено або спростовано висновком судової посмертної психіатричної експертизи.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Біцан Ольги Миколаївни на рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 23 жовтня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик