Ухвала

22 березня 2019 року

м. Київ

справа № 389/1593/18

провадження № 61-4874ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1,

в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Олексій Петрович, на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2017 року на вулиці Віктора Голого у місті Знам'янка Кіровоградської області сталася ДТП за участю автомобілів марки Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_1, та марки «ІЖ 27173 НГ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 січня 2018 року справу про притягнення ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 як водія автомобіля марки «ІЖ27173 НГ», державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом № АК/3645557, ліміт відповідальності за шкоду майну відповідно до якого становить 100 000 грн.

06 лютого та 16 березня 2018 року власник автомобіля марки Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач листом повідомив ОСОБА_4 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки не надана постанова суду про визнання

ОСОБА_5 винним у ДТП.

Посилаючись на те, що дії відповідача не відповідають вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» грошові кошти в сумі 100 000 грн у відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 17 жовтня 2018 року (у складі судді Ткаченка Б. Б.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 року

(у складі колегії суддів: Черненка В. В., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.) рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 17 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав, зокрема, тому, що ОСОБА_5 не було залучено до участі у справі.

04 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Ткаченко О. П., на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, тобто ціна позову становить 100 000 грн, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(справа «Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України, тому підстав для відкриття провадження у вказаній справі на підставі частини третьої статті 389 ЦПК України не вбачається.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Олексій Петрович, на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська