КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 755/16083/18

провадження № 22-ц/824/7605/2019

19 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року у складі судді Винниченко Л.М.,

встановив:

17.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати неправомірними дії службових осіб структурного підрозділу Головного управління Національної поліції у місті Києві, Дніпровського УП ГУНП в м. Києві щодо недотримання пунктів 13, 43 Інструкції, затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 «Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», яке пов`язане з нерозміщенням на зберігання в камеру схову слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві майна, що належить ОСОБА_1 ; стягнути з Державної казначейської служби України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 26 499 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Також просив відшкодувати судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Дзюбаком О. В. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008855 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. В даній справі ОСОБА_1 має статус свідка.

30.06.2017 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Жужою О. В. було проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено 50 шт. кабелів живлення, 67 шт. комутаторів марки «D-Link-Des-1228», 58 шт. шнурів живлення, ноутбук марки DELL, серійний номер 7. Вказане майно належить позивачу.

Постановою слідчого від 28.06.2017 року вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0008855.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Кротова О. Ю. та накладено арешт на вищевказане майно шляхом заборони його відчуження та користування.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року було скасовано вказану ухвалу суду та в задоволенні клопотання слідчого відмовлено.

Відповідно до ст. 169 КПК України, у зв`язку з скасуванням ухвали суду про задоволення клопотання слідчого щодо арешту майна, тимчасово вилучене майно підлягало поверненню особі, у якої воно було вилучено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року задоволено скаргу на бездіяльність слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, яка полягала у неповерненні вилученого майна та ухвалено повернути власнику майно, яке було вилучено при обшуку 30.06.2017 року.

04.05.2018 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Дзюбаком О.В. було повернуто частину майна, а саме: комутатори, кабелі та шнури живлення. Проте ноутбук марки DELL, серійний номер 7, до цього часу повернуто не було.

Слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Дзюбаком О.В. повідомлено, що ноутбук не було поміщено на зберігання в камеру схову слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Кротовим О.Ю., який займався досудовим розслідуванням до слідчого Дзюбака О. В.

Отримана відповідь Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 25.05.2018 року не містить жодної інформації по запитуваному питанню та по своїй суті є звичайною відпискою з повідомленням звернутись до слідчого Дзюбака О.В. для отримання більш детальної інформації.

Неправомірними діями відповідача йому була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 26 499 грн. Вартість ноутбука визначена шляхом встановлення середньої вартості товару з ідентичними характеристиками на сайтах продажу техніки в мережі інтернет.

Заподіяна моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 10 000 грн, полягає у сильному стресі, викликаним хвилюванням, пов`язаними з неправомірними діями відповідача, порушенні налагодженого стану життя у зв`язку з втратою документів, які знаходились у ноутбуці, та необхідності їх поновлювати.

Посилаючись на приписи статей 22, 23, 1167, 1174 ЦК України, наказу № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 «Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про повернення судового збору в сумі 704 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов А. М. просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання дій службових осіб неправомірними та відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26 499 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про його задоволення.

Свої доводи мотивує тим, що з відповідей Дніпровського УП ГУНП в м. Києві можна дійти висновку, що останнє замовчує той факт, що спірний ноутбук не повертався позивачу.

Також зазначив, що за відсутності самого ноутбука неможливо зробити висновок експерта чи спеціаліста-товарознавця на підтвердження його вартості з урахуванням уживаності даного предмету. Оскільки товарний вигляд ноутбуку був збережений, останній не був пошкоджений, були збережені його функціональні показники, він не піддався механічним або програмним пошкодженням, тому позивач просив стягнути компенсацію, як за новий ноутбук.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Національної поліції у м. Києві - Мисак О. В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначила, що факт неповернення позивачу ноутбуку марки DELL було підтверджено в судовому засіданні 05 березня 2019 року під звукозапис. Неповернення вказаного майно кваліфікувалось представником Головного управління Національної поліції у м. Києвіяк виключно невиконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року слідчим у справі. Незаконне втручання в здійснення повноважень слідчим під час розслідування кримінальної справи не допускається. Дії слідчого можуть бути оскаржені в порядку ст. 303 КПК України, а не шляхом відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

На спростування розміру матеріальної шкоди надала скріншот інтернет сайту продажу ноутбука аналогічної марки, параметрів та характеристик, який коштує значно дешевше. Вважає, що вимога про стягнення 26 499 грн позивачем не доведена.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Кротова О. Ю. про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0008855 від 27.06.2017 та накладено арешт шляхом заборони його відчуження та користування, з метою збереження речових доказів, на майно, в тому числі ноутбук маркиDELL, серійний номер 7, який було вилучено при проведенні обшуку 30.06.2017 у квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 року скасовано. Постановлено нову, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Кротова О. Ю. про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0008855 відмолено (а. с. 5-7).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008855 від 27.06.2017 р., яка полягає у неповерненні вилученого майна, задоволено. Суд постановив повернути власнику майно, яке було вилучене при проведенні обшуку 30.06.2017 року у квартирі АДРЕСА_1 , в томі числі ноутбук марки DELL, серійний номер 7 (а. с. 38-40).

Незважаючи на скасування арешту та вимогу повернути вилучене майно, останнє було повернуто слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві 04 травня 2018 року лише частково, а саме повернуто комутатори, кабелі та шнури живлення. Ноутбук марки DELL, серійний номер 7, позивачу повернуто не було.

На адвокатський запит Шаповала Ю. С. з приводу надання інформації стосовно наявності в камері схову ноутбука марки DELL, серійний номер 7, який було вилучено при проведенні обшуку у квартирі позивача, начальником Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві О. П . Кузьміним надана відповідь від 25.05.2018 року про те, що ведеться повне, всебічне та неупереджене досудове розслідування, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на дослідження всіх обставин скоєного кримінального правопорушення та встановлення осіб, причетних до його вчинення. Для отримання більш детальної інформації рекомендовано звернутися до відділу поліції № 4 Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, 14/1, каб.209, слідчий Дзюбак О. В. (а.с. 66).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що порушення законних прав позивача на вільне володіння та користування своїм майном, неправомірні дії щодо неповернення речі призвели до зміни звичайного режиму його життя.

Рішення суду першої інстанції у вказаній частині учасники справи не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні решти заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин порушення Дніпровським управлінням поліції ГУНП в м. Києві пунктів 13,43 Інструкції щодо неналежного обліку та зберігання речових доказів, а саме стосовно вилученого спірного ноутбука. Роздруківка інтернет-магазину з зазначенням вартості ноутбука марки DELL в розмірі 26 499 грн не є належним доказом на підтвердження вартості неповернутого позивачу майна, оскільки не враховує середні цінові показники даного товару з урахуванням зносу.

Обґрунтовуючи судове рішення у вказаній частині суд виходив з положень ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною 4 статті 168 КПК України.

Пунктом 27 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. №1104, схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Відповідно до статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За статтею 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України № 475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З огляду на те, що обов`язок повернути майно не виконаний і державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, є підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.

Наявне судове рішення про скасування арешту спірного майна та повідомлення працівників відповідача про те, що останнє позивачу не поверталося, є належними та допустимими доказами протиправності позбавлення позивача належного йому майна.

З огляду на те, що спірні деліктні правовідносини виникли у зв`язку з неповерненням тимчасово вилученого майна, а не у зв`язку з порушенням порядку його обліку та зберігання, за відсутності доказів порушення вказаного порядку діями службових осіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для визнання неправомірними вказаних дій посадових осіб в межах розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження розміру заподіяних збитків, завданих внаслідок неповернення спірного майна, позивачем надано роздруківку з інтернет сайту продажу техніки з зазначенням ціни на ноутбук марки DELL з ідентичними характеристиками (а.с. 15-16).

Відповідно до вказаного доказу ціна в інтернет-магазинах на новий ноутбук DELL становить 26 499 грн.

Стороною відповідачів не надано суду першої інстанції жодних доказів на спростування доказів позивача щодо вартості неповернутого майна.

Відповідно до ч. 3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наданий до відзиву на апеляційну скаргу скріншот інтернет-сайту щодо ціни продажу ноутбуку аналогічної марки, який вже перебував у використанні, не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки відповідачем не обґрунтовано наявність виняткових випадків, з яких вказаний доказ не міг бути поданий суду першої інстанції.

Крім цього, за наявності відповіді Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 16.04.2019 р. про те, що ноутбук марки DELL знаходиться в матеріалах кримінального провадження в якості речового доказу, відповідач не був позбавлений можливості надати суду належний доказ у вигляді експертної оцінки спірного майна, проте таким правом не скористався.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем вартості спірного майна, яке знаходиться у відповідача, за відсутності висновку експерта чи спеціаліста-товарознавця є помилковим.

Оцінюючи надані сторонами доказами суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в сумі 26 499 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заподіяну матеріальну шкоду в сумі 26 499 грн ( двадцять шість тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк