Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 645/5260/17

провадження № 61-8623 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

треті особи: служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради, ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради, ОСОБА_7 , про визнання дій незаконними, виселення з житлового приміщення, заборону користуватися житловим приміщенням, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що їй та її сину - ОСОБА_7 - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 лютого 2009 року належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 , в якій вони зареєстровані.

Місцезнаходження сина - ОСОБА_7 - їй більше 3 років невідомо. 14 травня 2017 року відповідачі шляхом обману незаконно заволоділи спірною квартирою та позбавили її права користування та розпорядження власним майном. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без відповідної реєстрації продовжують користуватися майном та спірною квартирою, споживають комунальні послуги, чим завдають їй збитків. Добровільно звільнити квартиру та відшкодувати збитки відповідачі відмовляються, чим спричинили їй майнову та моральну шкоду.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо заволодіння та користування її майном, а також перешкоджання їй у користуванні майном і квартирою АДРЕСА_1 незаконними; виселити відповідачів зі спірної квартири; заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 користуватися квартирою та стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 60 000 грн та майнову шкоду у розмірі 2 356 грн 15 коп.

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є її двоюрідною бабою, з якою вона проживала з дитинства у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки її батьки не мали можливості дбати про неї, так як весь час працювали. Вона, її чоловік - ОСОБА_4 , та їх малолітні діти: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є членами сім`ї ОСОБА_1 , так як на протязі кількох років, за її бажанням, пов`язані спільним побутом, утримують квартиру, сплачують комунальні послуги, піклуються про відповідачку у зв`язку з її тяжкою хворобою. Вважала, що має право користування спірною квартирою разом з малолітніми дітьми.

З урахуванням викладеного ОСОБА_5 просила суд визнати за нею та її малолітніми дітьми право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_5 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року у складі судді Бабкової Т. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні майном та квартирою АДРЕСА_1 незаконними. Виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн з кожного. Стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , з кожного, по 1 109 грн 97 коп. Зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не є близькими родичами та членами сім`ї ОСОБА_1 , будь-яких договірних відносин щодо користування спірною квартирою вони не мають, тому вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безпідставно користуються майном позивачки, унаслідок чого вони підлягають виселенню з квартири. Факт проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без належних правових підстав у спірній квартирі не породжує у них підстав для визнання за ними права користування цим нерухомим майном. Крім того, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перешкоджають ОСОБА_1 у користуванні майном та квартирою АДРЕСА_1 , то такі дії останніх є незаконними й протиправними. Отже, ОСОБА_1 завдана моральна шкода відповідачами, яка підлягає відшкодуванню. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки власником спірної квартири є позивачка, тоді як ОСОБА_5 не є членом сім`ї останнього.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволені частково, рішення суду першої інстанції у частині визнання дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні майном та квартирою АДРЕСА_1 незаконними і у частині стягнення моральної шкоди скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 разом з малолітніми дітьми без належних правових підстав тривалий час проживають у квартирі ОСОБА_1 , не є її близькими родичами чи членами сім`ї,унаслідок чого підлягають виселенню з неї. ОСОБА_1 у своїй квартирі не проживає, нею надані квитанції про сплату комунальних послуг за час проживання у спірній квартирі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тому з них вірно стягнуто відшкодування за сплачені ОСОБА_1 комунальні послуги.

Виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є достатнім заходом для усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю, а її вимоги про визнання незаконними дій останніх щодо перешкоджання користування власністю не підлягають задоволенню, так як незаконність таких дій відповідачів не встановлена. Крім того, ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами причинний зв`язок між допущеними відповідачами порушеннями і завданою їй маральною шкодою, тобто вимоги про відшкодування моральної шкоди не доведено. Відповідно до наданих медичних документів ОСОБА_1 є інвалідом І групи, хворіє на ряд захворювань, при цьому не зазначено, що стан її здоров`я є наслідком саме неправомірних дій відповідачів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду у частині відмови у задоволенні її позову скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для визнання незаконними дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо перешкоджання їй у користуванні майном, оскільки судом встановлено незаконність таких дій останніх. Крім того, протиправними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які посягають на її право власності, їй завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях.

Відповідачі судові рішення не оскаржили.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 645/5260/17 з Фрунзенського районного суду м. Харкова.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , разом з малолітніми дітьми, без належних правових підстав тривалий час проживають у спірній квартирі ОСОБА_1 , не є її близькими родичами чи членами сім`ї (частина друга статті 64 ЖК УРСР), тому підлягають виселенню з квартири.

ОСОБА_1 у своїй квартирі не проживає, нею надані квитанції на підтвердження сплати за комунальні послуги за час проживання у спірній квартирі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тому з них вірно стягнуто відшкодування за сплачені ОСОБА_1 комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є достатнім заходом для усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю, а її вимоги про визнання незаконними дій останніх щодо перешкоджання користування власністю не підлягають задоволенню, так як незаконність таких дій відповідачів не встановлена.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для визнання дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо перешкоджання їй у користуванні майном незаконними, висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки виселення останніх є достатнім заходом для усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами причинний зв`язок між допущеними відповідачами порушеннями і завданою їй маральною шкодою не підтверджено, тобто вимоги про відшкодування моральної шкоди нею не доведено. Згідно з наданими медичними документами ОСОБА_1 є інвалідом І групи, хворіє на ряд захворювань, при цьому не зазначено, що стан здоров`я останньої є наслідком саме неправомірних дій відповідачів.

Посилання касаційної скарги на те, що протиправними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 їй завдано моральної шкоди безпідставні та спростовані вищевказаними висновками апеляційного суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник