КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/7787/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Журби С.О.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року у складі судді Шевченко Т.М. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії, бездіяльність посадових осіб Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою, яку обґрунтовувала тим, що постановою від 23 серпня 2016 року державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазаревої А.І. накладено штраф у розмірі 340 грн. на неї, як боржника у виконавчому провадженні ВП №514116182 з примусового виконання виконавчого листа 2-20/12, виданого 08.06.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_1 .

Заявник вважав дії державного виконавця протиправними, а постанову незаконною, оскільки 30.07.2016 року вона отримала відповідну вимогу державного виконавця, проте 21 липня 2016 року повідомила про неможливість виконання вимоги з поважних причин, оскільки майно за адресою: АДРЕСА_1 , арештовано й описано, після чого передано на відповідальне зберігання. 21 липня 2016 року на ім`я начальника Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві Мойсеєнко О.В. подала заяву про відкладення виконавчого провадження, проте відповіді не отримала.

Тому просив: визнати протиправними дії начальника Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві із здійснення контролю за правильністю виконання рішення державним виконавцем, дій державного виконавця під час виконання рішення, з неналежного реагування на звернення сторони виконавчого провадження; визнати протиправними дії державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві Лазаревої А.І. з винесення постанови від 23 серпня 2016 року про накладення штрафу та скасувати вказану постанову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та ухвалення нового рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність зведеного виконавчого провадження не є поважною причиною для невиконання рішення суду, яке набрало чинності та не надає право боржнику - відповідачу у справі, порушувати права власника житла невиконанням рішення суду.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2013 року та додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівля-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.09.2002 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.10.2003 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 задоволено.

Визнано недійсними абз.4 п.5, п.6, п.8 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим номером 1726.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами: сарай (2 поверха) під літерою «Б», басейн під літерою «В» та іншими спорудами згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594, з моменту укладання цього договору, з усіма поліпшеннями (перебудовами, прибудовами, надбудовами), разом загальною площею 1385 кв.м.

Визнано недійсним п.8.2 договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 21 жовтня 2003 року.

Визнано недійсним договір оренди між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 1 грудня 2006 року.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності будинком будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03.11.2015 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17.06.2013 року скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та постановлено в цій частині нове, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594, з моменту його укладення.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2013 року, в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2015 року залишено без змін.

На підставі вказаних вище судових рішень Голосіївським районним судом м. Києва 08 червня 2016 року видано виконавчий лист №2-20/12 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_1 .

За умовами ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, яка діяла на момент спірних відносин), після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

З витребуваних та досліджених судом копій матеріалів виконавчого провадження встановлено, що постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.06.2016 року відкрито виконавче провадження №5146182 з примусового виконання виконавчого листа №2-20/12, виданого 08.06.2016 року. Надано строк боржнику ОСОБА_1 на самостійне виконання судового рішення до 22 червня 2016 року.

06 липня 2016 року постановою державного виконавця виправлено помилку у постанові від 15.06.2016 року про відкриття виконавчого провадження.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2016 року отримана боржником 25 червня 2016 року.

29 червня 2016 року ОСОБА_1 направлено електронне повідомлення на адресу державного виконавця Лазарєвої А.І., в якому повідомлено, що присуджене стягувачу майно відсутнє в натурі, що унеможливлює виконання судового рішення боржником, у зв`язку з чим остання звернулася до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення відповідно до положень ст. 373 ЦПК України.

07 липня 2016 року державним виконавцем складено вимогу, якою зобов`язано боржника не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_1 та призначено виїзд 14 липня 2016 року за вказаною вище адресою з метою перевірки виконання судового рішення.

Згідно акту державного виконавця від 14 липня 2016 року відкладено проведення виконавчих дій на інший день у зв`язку з призначенням до розгляду 14 липня 2016 року заяви боржника про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

15 липня 2016 року державним виконавцем складено вимогу, якою зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_1 , та призначено виїзд 22 липня 2016 року за вказаною вище адресою з метою перевірки виконання судового рішення.

Відповідно до акту державного виконавця від 22 липня 2016 року, останньою здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутня, ворота та калітка зачинені, у зв`язку з чим відсутня можливість проходу до будинку.

Постановою державного виконавця від 22 липня 2016 року на боржника накладено штраф у розмірі 170 грн. за невиконання судового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної викнавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазаревої А.І. від 22 липня 2016 року.

З наданих скаржником ОСОБА_1 доказів вбачається, що 05 липня 2016 року остання зверталася до державного виконавця із заявою про існування обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення, на підтвердження яких боржником надавались державному виконавцю копія акту опису й арешту майна, складеного 20 листопада 2014 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, а також копія акту від 28 листопада 2014 року про передачу майна за адресою: АДРЕСА_1 , на відповідальне зберігання.

З аналогічною заявою боржник ОСОБА_1 зверталася до державного виконавця 21 липня 2016 року.

Суд вірно не прийняв до уваги доводи заявника, що станом на 23 серпня 2016 року у боржника ОСОБА_1 існували об`єктивні обставини, які унеможливили виконання нею рішення суду, у зв`язку із чим таке рішення не було виконано боржником з поважних причин, так як наявність опису та арешту майна боржника не свідчать про відсутність вини ОСОБА_1 у невиконанні рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_1 і не є поважною причиною недопуску власника до житла.

Крім того, невиконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_1 фактично порушує право ОСОБА_2 володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, гарантоване статтею 41 Конституції України.

Доводи ОСОБА_1 в тому, що присуджене стягувачу майно відсутнє в натурі, не доведені, законності рішення суду не спростовують та не є підставою для невиконання чинного рішення суду.

Відсутність зведеного виконавчого провадження, на що в запереченнях посилається заявниця, не є поважною причиною для невиконання рішення суду, яке набрало чинності та не надає право боржнику - відповідачу у справі, порушувати права власника житла невиконанням рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегії суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: