ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 647/2530/18 Головуючий в І інстанції Миргород В.С.
Номер провадження 22ц-819/772/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бериславського районного судуХерсонської області у складі судді Миргород В.С. від 29 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ковальчук Ірини Миколаївни про відшкодування збитків,

встановив:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 серпня 2018 року між ним та адвокатом Ковальчук Іриною Миколаївною укладено усний договір про надання адвокатських послуг з приводу оформлення договору дарування його домоволодіння. Вказану послугу Ковальчук І.М. оцінила у 17000 гривень, які тут же були ним сплачені, на підтвердження чого він отримав квитанцію. З`ясувавши, що оформлення договору дарування не входить до компетенції адвоката, зрозумів, що його ошукали, а тому звернувся до Ковальчук І.М. з вимогою про надання йому звіту про виконану роботу, де були перелічені послуги, які він не замовляв. Сплачені ним кошти на його вимогу відповідач не повернула. У зв`язку з чим просив стягнути з Ковальчук І.М. збитки в сумі 17000 грн., які спричинені невиконанням зобов`язань за договором.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 29 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та не повне встановлення обставин справи. Просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що адвокатом Ковальчук І.М. не доведено факту надання йому юридичних послуг з питань щодо участі у земельних торгах, а також щодо правомірності проведення роздержавлення земель шляхом передачі їх у спільну часткову власність. Вказує, що запис у журналі прийому громадян та надання усних консультацій за 2017 рік не може бути належним та допустимим доказом надання йому консультацій, так як не є офіційним документом. Крім того, відповідачем не надано на його вимогу ні письмового договору про надання йому послуг, ні акту приймання-передачі виконаних робіт.

У відзиві на апеляційну скаргу Ковальчук І.М. вказує, що ОСОБА_1 звернувся до неї як до адвоката для надання розширених консультацій з приводу отримання прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Херсонської області, в тому числі, й щодо участі у земельних торгах, а також щодо правомірності проведення роздержавлення земель шляхом передачі їх у спільну часткову власність на території Бериславського району. Нею було повідомлено про ціну за надання послуг, яка складала 17000 гривень, яка ОСОБА_1 влаштовувала, він її сплатив, що відповідно до вимог ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчило про укладення усного договору про надання консультацій, і при цьому для виконання поставлених ОСОБА_1 завдань, не було необхідності у представництві його інтересів у різних установах, на підтвердження якого необхідно було б укласти письмовий договір.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач доповнила, що завдання включало як один із варіантів, і набуття прав на земельні ділянки через їх виділ і їй треба було підготувати справи до суду про виділ земельних ділянок декількох осіб із спільної часткової власності. Вона підготувала такі позови, однак коли позивачі відмовились від них в суді, ОСОБА_1 почав вимагати повернення грошей.

Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про відшкодування збитків, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем склались правовідносини, які випливають із цивільно-правового договору, позивач не надав достатніх та обґрунтованих доказів того, що мало місце невиконання або часткове виконання умов договору, що завдало йому будь-яких збитків у розумінні ст. 22 та ст. 906 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні та є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

За правилами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.205 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ч.1, ч.2, ч.3, ч.5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках:

надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди).

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальчук І.М. укладено усний договір про надання консультацій, що підтверджується записом в журналі прийому громадян та надання усних консультацій за 2017 рік та квитанцією №77 від 31 серпня 2017 року, де зазначено, що замовник оплачує послуги. Інших документів, які б підтверджували домовленість сторін щодо конкретних робіт і часу, необхідного для їх виконання адвокатом Ковальчук І. М . не складалось.

У відповідь на лист ОСОБА_1 про надання звіту про виконання договору, адвокат Ковальчук І.М. направила йому звіт, з якого вбачається, що нею на виконання поставленого ним завдання витрачено 33 години, а саме: неодноразово надавались консультації з приводу отримання прав на земельні ділянки на території Херсонської області, в тому числі й щодо участі у земельних торгах, а також щодо правомірності передачі земель у спільну часткову власність на території Бериславського району. Також нею здійснювалась робота з пошуку та моніторингу вільних земель на території Бериславського району, моніторинг відомостей про проведення земельних торгів, стану оподаткування в земельній сфері, вартості проданих земельних ділянок та ін.

Щодо складеного нею звіту адвокат Ковальчук І.М. пояснила, що за завданням ОСОБА_1 вона повинна була перевірити наявність у Бериславському районі незайнятих земельних ділянок та проаналізувати всі можливі правові шляхи отримання їх у власність або у користування, у тому числі й шляхом підготовки звернень до суду. Для виконання цього замовлення їй необхідно було працювати з офіційними сайтами, з податковим та земельним законодавством, перевіряти на відповідність закону запропонованих ОСОБА_1 варіантів набуття прав на земельні ділянки. Таким чином, завдання було не конкретизованим, все залежало від того, які будуть знайдені варіанти отримання прав на земельні ділянки, тому вона оформила замовлення у журналі як усний договір про надання консультацій, що не заперечувалось замовником.

За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання.

Згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затвердженими звітно-виборчим з`їздом адвокатів України 09.06.2017 р. (що діяли на момент укладення угоди), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення, що також викладено у ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Враховуючи, що розмір гонорару не суперечить нормам ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (який діяв на момент укладання договору) та те, що ОСОБА_1 погодився отримати послуги та сплатити 17000 грн., що підтверджується квитанцією від 31 серпня 2017 року, колегія суддів дійшла висновку, що позивач погодився на умови, за якими буде виконуватись договір.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що він звернувся до відповідача метою отримання адвокатських послуг з приводу оформлення договору дарування його домоволодіння у рівних долях онукам, із встановлення певного режиму користування земельною ділянкою. Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, з якого саме питання звернувся позивач, а наявність у позивача на праві власності нерухомого майна не підтверджує того факту, що він звертався до відповідача, як до адвоката саме з даного питання.

Натомість у матеріалах справи наявна копія журналу прийому громадян та надання усних консультацій за 2017 рік, де зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача саме за консультацією про участь у аукціоні, щодо земель сільськогосподарського призначення, розпаювання земель у спільну часткову власність та виконання іншої роботи, пов`язаної з виконанням даного доручення. За надані консультації позивачем було сплачено 17000 гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера №77 від 31 серпня 2017 року. Крім того, на вимогу позивача відповідачем надано звіт про виконану роботу від 30 січня 2018 року .

Колегія суддів вважає той факт, що за наданням звіту про виконану роботу позивач звернувся лише через півроку, тобто до цього часу він не вважав своє право порушеним, свідчить на користь позиції відповідача, яку вона займає у справі.

За правилами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1).

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п. 2 ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Приписами ч. 1, 3 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів заподіяння йому збитків відповідачем позивач суду не надав.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з практикою ЄСПЛ у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Вказані обставини дають підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не довів того факту, що до адвоката Ковальчук І.М. він звернувся за наданням послуги з оформлення договору дарування належного йому домоволодіння, а також те, що адвокат Ковальчук І.М. порушила зобов`язання за договором про надання послуг. Не оформлення відповідачем договору про надання адвокатських послуг, які полягали в наданні юридичних консультації і підшукуванні можливих варіантів для реалізації мети замовника, на думку колегії суддів, не суперечить закону.

Під час розгляду справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Безпідставними є посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на зазначені правовідносини цей Закон не розповсюджується.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бериславського районного судуХерсонської області від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом 30 днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 12 червня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова