ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/529/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

за участю представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року, суддя Стефанишин С.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг, стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», про захист прав споживача банківських послуг, стягнення коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що між нею та відповідачем було укладено декілька договорів про депозитний вклад. Зокрема, 01.03.2006 року укладено договір про депозитний вклад «Скарбничка» №SAMDN7175, сума вкладу 10 дол. США на строк 12 місяців по 01.03.2007 року включно, залишок коштів на рахунку - 849,13 дол. США; 11.09.2006 року укладено договір про депозитний вклад «Пенсійний накопичувальний», №SAMDN0466, сума вкладу 4600 грн., на строк 12 місяців, по 11.09.2007 року, залишок коштів на рахунку - 13895,51 грн.; 09.02.2007 року договір про депозитний вклад «Стандарт» № SAMDN9300, сума вкладу 11700 грн., на строк 12 місяців, по 09.02.2008 року, залишок коштів на рахунку становить 15268,53 грн.

Відповідно до умов вказаних договорів їх дію було періодично продовжено.

19.01.2016 року вона надіслала на адресу Банку письмове повідомлення про відмову від продовження дії вказаних договорів з вимогою сплатити їй вартість вкладів разом з нарахованими відсотками, однак банківська установа її вимоги не виконала, вклад та відсотки не повернула.

За таких обставин просила суд стягнути з Банку суму вкладу з нарахованими відсотками за договорами про депозитний вклад: «Скарбничка» №SAMDN7175 від 01.03.2006 року, станом на 01.03.2013 року в розмірі 849,13 дол. США, що еквівалентно 22204,75 грн. та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 1487,15 грн.; «Пенсійний накопичувальний», №SAMDN0466, від 11.09.2006 року, станом на 11.09.2013 року в розмірі 13895,51 грн. та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 709,25 грн.; «Стандарт» № SAMDN9300, від 09.02.2007 року станом на 09.02.2013 року, в розмірі 15268,53 грн. та 3% річних в сумі 1049,15 грн. Зобовязати Банк нарахувати та виплатити їй проценти за користування вкладами за договорами про депозитний вклад: «Скарбничка» №SAMDN7175 від 01.03.2006 року, за період з 01.03.2013 року по 01.03.2016 року за процентною ставкою, яка діяла в цей період в Банку для депозитних вкладів такого виду, та з 02.03.2016 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу; «Пенсійний накопичувальний», №SAMDN0466, від 11.09.2006 року, за період з 11.09.2013 року по 11.09.2016 року за процентною ставкою, яка діяла в цей період в Банку для депозитних вкладів такого виду, та з 12.09.2016 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу; «Стандарт» № SAMDN9300, від 09.02.2007 року, за період з 09.02.2013 року по 09.02.2016 року за процентною ставкою, яка діяла в цей період в Банку для депозитних вкладів такого виду, та з 10.02.2016 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2018 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу з нарахованими відсотками за договором про депозитний вклад Скарбничка №SAMDN7175 від 01.03.2006 року, наявними на рахунку станом на 01.03.2013 року у розмірі 849,13 доларів США, що еквівалентно 22 204,75 грн. та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 1487,15 грн. та зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» () нарахувати та виплатити ОСОБА_4 проценти за користування вкладами за вказаним договором за період з 01.03.2013 року по 01.03.2016 року за процентною ставкою, яка діяла в цей період в Банку для депозитних вкладів такого виду, та з 02.03.2016 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу; суму вкладу з нарахованими відсотками за договором про депозитний вклад Пенсійний накопичувальний №SAMDN0466 від 11.09.2006 p., наявними на рахунку станом на 11.09.2013 року у в розмірі 13 895,51 грн. та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 709,25 грн. та зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити ОСОБА_4 проценти за користування вкладами за вказаним договором за період з 11.09.2013 р. по 11.09.2016 р. за процентною ставкою, яка діяла в цей період в Банку для депозитних вкладів такого виду, та з 12.09.2016 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу; суму вкладу за договором про депозитний вклад «Стандарт» №SAMDN9300 від 09.02.2007 pоку, наявними на рахунку станом на 09.02.2013 року у в розмірі 15268,53 грн. та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 1049,15 грн. та зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити ОСОБА_4 проценти за користування вкладами за вказаним договором за період з 09.02.2013 року по 09.02.2016 року за процентною ставкою, яка діяла в цей період в Банку для депозитних вкладів такого виду, та з 10.02.2016 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 4228,80 грн.

В апеляційній сказі АТ КБ «Приватбанк» просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Банк вказав на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом неправильно було надано оцінку доказів в справі та не враховано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо укладення між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» депозитних договорів, внесення на депозит коштів у національній та іноземній валюті, та нарахування за користування розміщеними на депозитних рахунках коштами процентів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначила, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечила, підтримали рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта в суд не з'явився, про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Процесуальним законом встановлено вимоги щодо доказів, які повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено наступні депозитні договори: 01.03.2006 року укладено договір про депозитний вклад «Скарбничка» №SAMDN7175, сума вкладу 10 дол. США на строк 12 місяців по 01.03.2007 року включно, залишок коштів на рахунку - 849,13 дол. США; 11.09.2006 року укладено договір про депозитний вклад «Пенсійний накопичувальний», №SAMDN0466, сума вкладу 4600 грн., на строк 12 місяців, по 11.09.2007 року, залишок коштів на рахунку - 13895,51 грн.; 09.02.2007 року договір про депозитний вклад «Стандарт» № SAMDN9300, сума вкладу 11700 грн., на строк 12 місяців, по 09.02.2008 року, залишок коштів на рахунку становить 15268,53 грн.

Дію цих договорів було неодноразово продовжено (пролонговано).

Відповідно до письмової заяви від 19.01.2016 року, ОСОБА_4 повідомила ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що вона не має наміру продовжувати дію договір та бажає отримати свій вклад (а.с.15). Як вбачається з доказів, 26.01.2017 року вказана заява була вручена Банку (а.с. 16, 17).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд виходив з доведеності позивачем обставин щодо укладення депозитних договорів, фактичного внесення позивачем на депозитні рахунки особистих коштів та невиконання Банком своїх зобов'язань щодо своєчасного та повного повернення вкладів та процентів за їх користування вкладнику.

Однак такі висновки суду є помилковими з огляду на наступне.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Постановою Верхового Суду України від 29.11.2017 року, справа №6-109цс17, встановлено, що висновки щодо правильного застосування статті 1059 ЦК України з урахуванням норм пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції № 337 (Інструкція втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 про затвердження нової Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні), що наведені в постановах Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зводяться до такого.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, суд касаційної інстанції та Верховний Суд України зазначали про необхідність перевірки судами нижчих інстанцій у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, доводів і доказів сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу та щодо розмірів вкладів, про необхідність дослідження документів про укладення договорів, про обов'язковість оцінки всіх доказів, перевірки та проведення розрахунків сум і наведення відповідних результатів у судовому рішенні.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час її виконання), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Такі висновки відповідають правовим висновкам щодо застосування зазначених у заяві норм матеріального права, викладеним в постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, від 24.05.2017 року у справі №6-1692цс16.

На підтвердження позовних вимог, обставин щодо укладення депозитних договорів, внесення коштів на депозитні рахунки ОСОБА_4 надали письмові договори про депозитний вклад: договір про депозитний вклад від 01.03.2006 року «Скарбничка» №SAMDN7175; договорів про депозитний вклад від 11.09.2006 року «Пенсійний накопичувальний», №SAMDN0466 та договір від 09.02.2007 року про депозитний вклад «Стандарт» № SAMDN9300, а також клієнтські виписки по цим депозитним договорам.

Однак ці документи не можуть бути доказом укладення між позивачем та відповідачем депозитних договорів та внесення ОСОБА_4 в банківську установу грошових коштів на виконання цих договорів.

Умовами всіх вищевказаних депозитних договорів передбачено, що в якості документа, який підтверджує внесення коштів на депозит, Банк видає Вкладнику електронну ощадну книжку, яка дозволяє отримувати в банкоматах Банку інформацію про суму вкладу і процентів до виплати. Кошти повинні бути зараховані на вклад протягом 3-х місяців з дати підписання договору обома сторонами. У випадку ненадходження на вклад обумовленої суми грошових коштів в указані строки, договір вважається розірваним і припиняє свою дію. Для внесення суми вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника відповідний рахунок окремо для кожного депозитного вкладу.

В той же час позивачем не надано суду доказів на підтвердження внесення коштів по вищевказаних договорах, як передбачено зазначеними вище нормативними актами, а також умовами самих цих договорів.

Клієнтські виписки по депозитним договорам не можуть бути визнані доказом внесення позивачем коштів, оскільки не містять необхідних реквізитів на підтвердження дійсності відображених у них даних. Ці виписки не містять жодних даних, на підставі яких було б можливо ідентифікувати документи та перевірити правильність відображених у них даних.

При цьому необхідно зауважити, що умовами депозитних договорів передбачено можливість внесення коштів на депозит протягом трьох місяців з дня підписання відповідного договору. Таким чином, сам по собі факт укладення депозитних договорів між Банком та ОСОБА_4 не є свідченням внесення нею на депозит обумовлених договором коштів. Підтвердженням цієї обставини є відповідні банківські документи, які в справі відсутні. За поясненням представника позивача в суді інші докази на підтвердження обставин, зазначених в позовній заяві у ОСОБА_4 відсутні.

У зв'язку з цим колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог через відсутність доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин. Проведені ОСОБА_4 в позовній заяві розрахунки виплат, які позивач просила суд стягнути з Банку, ґрунтуються на факті укладення депозитних договорів та внесення вкладником грошових коштів на відповідні депозитні рахунки. За відсутності об'єктивних даних на підтвердження цих обставин суд позбавлений можливості зробити обґрунтований висновок щодо законності позовних вимог.

Однак суд першої інстанції на звернув уваги на вищезазначені обставини, ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 провівши оцінку доказів в справі виключно з позиції позивача. При цьому, в порушення п. 3 ч. 4 ст. ст. 265 ЦПК України судом не надано мотивованої оцінки аргументам, наведеним відповідачем, зокрема, які містяться у письмовому відзиві АТ КБ «Приватбанк» на позовну заяву ОСОБА_4 щодо відсутності підстав для задоволення позову, який був отриманий судом 16.08.2018 року. В той же час, як вбачається зі змісту вказаного відзиву на позовну заяву, відповідач зазначав про відсутність у справі доказів щодо укладення депозитних договорів та внесення позивачем коштів на депозитні рахунки.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Судові витрати між сторонами підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають до задоволення, тому відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», враховуючи, що ОСОБА_4, як споживач, від сплати судового збору звільнена на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», понесені апелянтом судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 6343,20 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг, стягнення коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 20.03.2019 року.

Головуючий Судді :