ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Київ

справа № 760/17078/17

провадження № 22-ц/824/6777/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року у складі судді Усатової І.А., повний текст складений 27.02.2019 року,

встановив:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 01 січня 2007 року по 13 квітня 2012 року, змінити черговість у спадкуванні прав та обов`язків після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання за нею права на спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги та визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва 05 лютого 2014 було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаним судовим рішенням також було встановлено, що позивачка була дружиною ОСОБА_3 , постійно проживала разом з ним у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була на його повному утриманні, здійснювала постійний догляд за ним та доставила його по швидкій допомозі до лікарні, де він і помер в її присутності. Всі витрати по похованню чоловіка позивач здійснила за власні кошти, без участі відповідача.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається з квартири: АДРЕСА_1 та знаходиться у власності відповідача, тому вона і просить визнати права власності на Ѕ частину спірної квартири за

нею оскільки вважає, що її доля і доля відповідача є рівною.

Відповідач у відзиві заперечувала проти позову, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана її батьком ОСОБА_3 , за особисті кошти як членом житлового кооперативу «Райдуга-2» у 1968 році. У 2009 році останній оформив заповіт на вищезазначену квартиру, на неї як свою дочку, тому після смерті батька вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.04.2017 року, тому вимога позивачки відповідно до чинного законодавства є неможливим. Крім того, відповідач зазначила, що ОСОБА_1 була домашньою помічницею померлого ОСОБА_3 , за що отримувала відповідну грошову винагороду. Інколи, у якості кур`єра, відвозила документи по роботі. Вказані факти заперечують твердження позивачки, що вищезазначені особи були пов`язані між собою побутом, взаємними правами та обов`язками.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав правового аналізу рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2014 року та від 17 жовтня 2013 року, яким встановлено факт її проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 , та факт перебування на його утриманні.

ОСОБА_1 вважає, що суд помилково не визнав її вдовою померлого ОСОБА_3 та особою, що має право на частку у спадщині.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вказує, що позивач та померлий ОСОБА_3 були зареєстровані кожен у своєму помешканні, вели окреме господарство. Крім того, рішення про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого ОСОБА_3 ґрунтувалось на свідоцтві про одруження, яке на даний час є анульованим.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представник скаргу підтримали, просили її задовольнити, з викладених у ній підстав.

Представник відповідача заперечувала проти скарги, просила відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.14).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається з квартири: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 25.02.2009 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А., яким заповідач заповів усе своє майно відповідачу ОСОБА_2 (т.1 а.с.58).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка на підтвердження своїх вимог надала ксерокопію свідоцтва про шлюб, зареєстрований 29.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві.

Також надала копію рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2014 року у справі №756/13877/13-ц за її заявою, заінтересована особа - Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва, про встановлення факту перебування на утриманні для переоформлення пенсії за віком, яким встановлено факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб, зареєстрований ВРАЦС Солом`янського РУЮ в м. Києві, актовий запис № 1655 від 29.09.2011, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнано неукладеним у зв`язку з відсутністю ОСОБА_3 на реєстрації шлюбу (т.1 а.с.21-24).

20.04.2017 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. було видано та зареєстровано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер №3-233, га ім`я ОСОБА_2 на спадщину, яка складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.51).

З відповіді на запит від 01.03.2018 року, Обслуговуючий кооператив «Райдуга 2» повідомив, що ОСОБА_3 проживав у спірній квартирі, як член житлового кооперативу із 1968 року до дня своєї смерті у 2012 році. У квартирі разом з власником проживала його дружина, яка померла у 2005 році та дочка ОСОБА_2 , яка мешкає по теперішній час. ОСОБА_1 за словами сусідів у квартирі не проживала, а була помічницею по господарству з 2010 року по дату смерті, за що отримувала платню (т.1 а.с.52).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем прийнято спадщину на спірну квартиру за заповітом, тому право на спадкування за законом не можуть одержати особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Крім того, позивачем ОСОБА_1 не доведено факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3

Судова колегія погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Стаття 1264 ЦК України, гласить що право на спадкування за законом у четверту чергу мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми вимагає доведення позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку спадкування спірної квартири охоплене заповітом, тому немає підстав для спадкування за законом.

Також судова колегія погоджується з висновком суду, що позивачем не доведено факт проживання з померлим однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, пов`язаність спільним побутом, існування взаємних прав та обов`язків.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є обґрунтованим, ухвалюючи його не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, доводи апеляційної скарги про те, що суд не проаналізував всі докази надані позивачем, спростовуються текстом рішення.

Інші доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування рішення, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :