Номер провадження: 22-ц/813/3414/19
Номер справи місцевого суду: 521/6363/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «МТБ Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про визнання договору виконаним та припинення іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року представник Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01045/RO від 10.07.2008 року за період з 07.04.2014 року по 06.04.2017 року в розмірі 21 469,85 доларів США та 2 337 672,59 грн. з яких: заборгованість по сплаті відсотків за період з 07.04.2014 року по 06.04.2017 року - 21 469,85 доларів США; заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 788 805 грн. 21 коп.; заборгованість за пенею за несплату процентів - 1 334 764 грн. 23 коп.; заборгованість по несплаті штрафу - 214 103 грн. 14 коп. Також просить стягнути судовий збір у сумі 43 792,69 грн.

Не погоджуючись з позовом ПАТ «МАРФІН БАНК», ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про визнання договору виконаним та припинення іпотечного договору фінансового лізингу №120311135 від 15.04.2011 року, в якому просить суд у задоволенні позову ПАТ «МАРФІН БАНК» відмовити, визнати зобов`язання за споживчим кредитним договором №01045/RO від 10.07.2008 року, сторонами якого є ОСОБА_1 та Відкрите акціонерне товариство «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» виконаним, а також визнати зобов`язання за договором іпотеки сторонами якого є ОСОБА_1 та Відкрите акціонерне товариство «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» припиненим.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18.12.2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» та вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Публічного Акціонерного Товариства «МТБ Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18.12.2018 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги Публічного Акціонерного Товариства «МТБ Банк» у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення суду не оскаржується і тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

- 10.07.2008 року ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №01045/RO з Додатковою угодою №1 від 17.11.2009 року, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 62 000 доларів США, а також 11 467 доларів США 32 цента на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених кредитним договором, строком погашення до 07.07.2023 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів з розрахунку 11,9% річних у валюті отриманого кредиту;

- в забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором № 01045/RO від 10.07.2008 року відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 52,0 кв. м. та нежилі приміщення під АДРЕСА_2 , загальною площею 52,9 кв. м, що розташовані в житловому будинку під АДРЕСА_4 , відповідно до Договору іпотеки, посвідченого 10.07.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., номер по реєстру 3875;

- у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №01045/RO від 10.07.2008 року, порушенням строків сплати кредиту та відсотків, банк у 2011 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 15 червня 2011 року у справі № 1519/2- 4175/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитним договором №01045/RO з додатковою угодою №1 від 17.11.2009 року у розмірі 549 157 гривень 16 копійок, з якої: заборгованість за кредитом - 472 711,41 гривень; заборгованість за відсотками - 59 010,52 гривень; заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 4 993,83 гривні; заборгованість за пенею за несплату процентів - 10 732,66 гривні; заборгованість по несплату штрафу - 1 708,74 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» суму витрат на сплату державного мита у розмірі 1 700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення цивільної справи у розмірі 120 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2012 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2011 року відхилено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2011 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При винесенні судом зазначеного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2011 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 14.12.2012 року повністю встановлені всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, встановлені факт та обставини надання Банком та отримання кредиту ОСОБА_1 та розміру відповідальності відповідача, факт порушення відповідачем кредитного договору, тому немає необхідності встановлювати ці обставини та доказувати при розгляді цієї позовної заяви.

Вказане судове рішення набрало законної сили, відповідачем не оскаржувалось, виконано примусово через державну виконавчу службу в 2017 році.

Заборгованість за кредитним договором в рішенні Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 1519/2-4175/11 зафіксована станом на 02.03.2011 року.

Зазначені обставини сторонами не оскаржуються, в матеріалах справи наявні відповідні копії рішень, що підтверджують зазначені обставини.

Звертаючись із позовною заявою до суду представник ПАТ АБ «Порто-Франко» позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором №01045/RO від 10.07.2008 року з Додатковою угодою №1 від 17.11.2009 року за період з 07.04.2015 року по 06.04.2017 року.

З тексту кредитного договору №01045/RO від 10.07.2008 року з Додатковою угодою №1 від 17.11.2009 року, вбачається, що відповідачу було надано кредит у розмірі 62 000 доларів США, а також 11 467 доларів США 32 цента на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених кредитним договором, строком погашення до 07.07.2023 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів з розрахунку 11,9 % річних у валюті отриманого кредиту.

З листа заступника керівника ПАТ «Марфін Банк» за вих. № 169/01 від 17.01.2011 року адресованого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що ПАТ «Марфін Банк», на підставі п. 2.2.10 договору, керуючись ст.651 ЦК України, вимагає дострокового повернення кредиту у розмірі 65 725,88 доларів США, сплати відсотків за користування кредитними коштами, нарахованої пені та штрафів в повному обсязі на протязі 30 днів, але не пізніше 17 лютого 2011 року. Таким чином, у випадку, якщо до 17 лютого 2011 року ОСОБА_1 не буде повернена суму кредиту, погашені відсотки за користування кредитними коштами, нарахована пеня, комісія, передбачена договором в повному обсязі, банк вимушений буде звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з настанням строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 01045/RO від 10.07.2008 року. З даною достроковою вимогою відповідач особисто ознайомлений 17.01.2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків та пені за кредитним договором за період з 07.04.2014 року по 06.04.2017 року, оскільки кредитний договір закінчив свою дію у 2011 році у зв`язку з реалізацією кредитором права вимоги в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася несплаченою та сплати належних йому відсотків передбачених кредитним договором.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати з процентами періодичними платежами впродовж 180 місяців до 07.07.2023 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ст. 416 ч.2 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством.

У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012.

Однак у разі, якщо у договорі не встановлений розмір процентів, що мають стягуватися після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, то застосуванню підлягає розмір процентів передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України - 3% річних, що в будь-якому випадку передбачає обґрунтування позивачем заявлених позовних вимог з посиланням на дану норму.

Проте позивач, як вбачається зі змісту заявленого ним позову вимоги про стягнення процентів після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, не обгрунтовував нормою, що міститься у ч,2 ст. 625 ЦК України, посилаючись виключно на норми, що регулюють зобов`язання за кредитним договором, яким не передбачений розмір процентів після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

При таких обставинах, судова колегія погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України у вигляді процентів, пені та штрафу у розмірі та за ставками передбаченими кредитним договором, з огляду на необгрунтування позивачем заявлених ним вимог посиланням на ст. 625 ПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та забезпечує в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача.

Тобто у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року визначальним є висновок про те, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що є підставою для відхилення аргументів позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом норм матеріального права і не врахування судової практики Верховного Суду України у справі № 6-120цс15 від 23.09.2015 року, остаточного висновку районного суду не спростовують і не свідчать про невірне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до невірного вирішення справи по суті заявлених вимог.

При цьому судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно зазначено, що ПАТ «Марфін- Банк» як Кредитор не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідними вимогами та обґрунтуваннями з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «МТБ Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 27.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова