Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 761/5573/15-ц

провадження № 61-9821св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

процесуальним правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року у складі судді Мальцева Д. О. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф., Волошиної В. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 589, 10 грн.

Позов мотивовано тим, що 24 червня 2014 року між сторонами було укладено комплексний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 52 000 грн строком з 24 червня 2014 року до 23 червня 2017 року.

Відповідач належним чином не виконувала умов кредитного договору,

у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 25 грудня 2014 року складає 55 589,10 грн та складається з: 49 387,85 грн - заборгованість за кредитом; 1171,60 грн - заборгованість за процентами; 4679,22 грн -заборгованості по комісії; 350,43 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентна та комісійна винагорода.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за комплексним договором у розмірі 55 589, 10 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. Розрахунок заборгованості, наданий банком, відповідає умовам договору та відповідачем не спростований.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» 25 березня 2016 року укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким відступлено право вимоги, в тому числі за договором, укладеним з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, за клопотанням ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» ухвалою суду від 12 вересня 2017 року апеляційним судом замінено сторону відповідно до статті 37 ЦПК України(в редакції, чинній на момент відповідної процесуальної дії). Замінено позивача - ПАТ «Креді Агріколь Банк» його процесуальним правонаступником - ТОВ ФК «Кредит-Капітал».

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач посилалася на те, що кредитний договір вона не підписувала та не укладала, у зв`язку з чим за її клопотанням ухвалою апеляційного суду від 03 жовтня 2017 року призначено судово-почеркознавчу експертизу. Разом з тим вказана експертиза не була проведена у зв`язку

з ухиленням ОСОБА_1 від надання необхідних матеріалів (зразків підпису), тому на підставі статті 109 ЦПК України апеляційний суд визнав встановленим факт укладення комплексного договору, на підставі якого ОСОБА_1 отримала у кредит кошти і умови якого порушила, та погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за цим договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська - за місцем реєстрації відповідача. Постановити окрему ухвалу стосовно суддів апеляційного суду за порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 підписано комплексний договір від 24 червня 2014 року, а отже, для неї не можуть настати наслідки, передбачені статтями 526, 1050 ЦК України, і не могли бути застосовані судом.

На даний час невирішеним залишилось питання дійсності чи недійсності кредитного договору (комплексного договору від 24 червня 2014 року), який може бути підставою для стягнення грошових коштів чи відмови в цьому. Але таких доказів матеріали справи не містять, а провадження щодо недійсності вказаного договору перебуває на розгляді в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська і до цього часу не розглянуте, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач зареєстрована в м . Дніпро в Амур - Нижньодніпровському районі, а фактично проживає в Покровському районі Дніпропетровської області. Також суд розглянув справу за її відсутності та не повідомив про день та час розгляду справи, чим позбавив можливості заявити клопотання про призначення експертизи, подати зустрічний позов, а також подавати докази. При розгляді цієї справи по суті суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі ксерокопій документів, при цьому не витребував та не оглянув оригінали цих документів, що не узгоджується з положеннями норм процесуального права щодо належності і допустимості доказів.

Під час апеляційного розгляду справи порушено права відповідача, оскільки апеляційним судом проігноровано клопотання останньої про розгляд справи в режимі відеоконференції. У клопотанні про призначення судово-почеркознавчої експертизи відповідач просила доручити проведення експертизи Дніпропетровському НДІСЕ, однак проведення вказаної експертизи судом апеляційної інстанції без будь-яких обґрунтувань доручено Київському НДІСЕ. Клопотання відповідача про виправлення описки в ухвалі про призначення експертизи не розглянуто. При цьому на виконання вимог ухвали про призначення експертизи відповідачем були надані усі необхідні зразки підпису, які засвідчені відповідальною особою суду та в присутності суддів апеляційного суду м. Києва в режимі відеоконференції. Разом з тим ці зразки підписів не надіслані апеляційним судом до експертної установи, та передчасно поновлено провадження у справі. Матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача у наданні матеріалів для проведення експертизи. У порушення норм ЦПК України, апеляційний суд повернув подану відповідачем зустрічну позовну заяву листом.

Апеляційний суд не вирішив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, за поданим нею позовом до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про визнання недійсним кредитного договору, провадження у якій було відкрито, і яка судом не вирішена.

Також, заявник вважає, що апеляційний суд розглянув справу за нормами ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, зокрема, провів заміну сторони у справі згідно зі статтею 37 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), та не вирішив це питання окремим процесуальним документом, чим позбавив відповідача права на її оскарження.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заперечує проти доводів відповідача та просить залишити ухвалені у справі судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Також ТОВ ФК «Кредит-Капітал» подало заяву про залучення до участі у справі у якості правонаступника позивача - «Креді Агріколь Банк», яку мотивовано тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» 25 березня 2016 року укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким відступлено право вимоги, в тому числі за договором, укладеним з ОСОБА_1

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Верховний суд відхиляє заяву ТОВ ФК «Кредит-Капітал» про залучення до участі у справі у якості правонаступника позивача - ПАТ «Креді Агріколь Банк», оскільки вказане питання вже вирішено судом апеляційної інстанції за нормами ЦПК України в редакції, яка діяла на час вчинення відповідної процесуальної дії, і додаткової констатації на стадії касаційного розгляду справи не потребує.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК Українивстановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 52 000 грн, строком на 36 місяців з 24 червня 2014 року по 23 червня 2017 року (включно), та зобов`язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно

до 24 числа кожного місяця, згідно з Графіком погашення заборгованості за кредитним договором (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору).

У пункті 1.3 кредитного договору сторонами обумовлено, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісяця, в розмірі 7 % річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором та комісійну винагороду щомісяця за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,80 % в місяць від суми кредиту.

У разі прострочення сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно з умовами договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за договором за кожний день прострочення платежу (пункт 3.1. кредитного договору).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договоруутворилась заборгованість, яка, згідно з наданим банком розрахунком, станом на 25 грудня 2014 року становить 55 589, 10 грн та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 49 387,85 грн; заборгованості за процентами - 1171,60 грн; заборгованості по комісії -

4 679,22 грн; пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди - 350,43 грн.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу була направлена вимога про повне дострокове виконання зобов`язань від 27 листопада 2014 року, яка позичальником не виконана.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили, що внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, що відповідно до статті 1050 ЦК України надало банку право вимагати від позичальника дострокового погашення позики і сплати процентів, у зв`язку з чим пред`явлена банком сума заборгованості, яка підтверджується відповідним розрахунком та не спростована під час розгляду справи відповідачем, підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

З метою перевірки доводів відповідача щодо непідписання та неукладення нею кредитного договору, судом апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду справи, за клопотанням відповідача у справі ухвалою суду від 03 жовтня 2017 року призначалась судово-почеркознавча експертиза та зобов`язано позивача надати оригінал комплексного договору, що останнім виконано. Разом з тим на відбір зразків підпису, відповідач не з`явилась, подала ряд клопотань про відкладення розгляду справи, в тому числі посилаючись як на поважність причини - хворобу, та клопотання про зупинення апеляційного провадження у зв`язку з тим, що вона звернулася до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська про визнання комплексного договору недійсним та ухвалою суду від 31 жовтня 2017 року було відкрито провадження. Проте будь-яких доказів щодо поважності причин неявки до суду апеляційної інстанції не надала.

Встановивши, що відповідач ухиляється від проведення судово-почеркознавчої експертизи у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, судово-почеркознавча експертиза у цій справі призначена за клопотанням відповідача та не проведена з її вини, суд апеляційної інстанції відповідно до положень статті 109 ЦПК України обґрунтовано визнав факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто факт укладення між сторонами комплексного договору, на підставі якого відповідач отримала кредитні кошти та умови якого, як встановлено судами останньою, порушено.

Крім того, у матеріалах справи наявні інші докази, які свідчать про укладення договору, зокрема, додані до матеріалів комплексного договору копія паспорта, виданого 23 квітня 2009 року, заява-анкета та довідка, видана Державною судовою адміністрацією (ТУДСАУ) про заробітну плату судді Лукінової К. С. за період з грудня 2013 року по травень 2014 року, меморіальні ордери від 24 червня 2014 року, а також факт страхування у ПрАТ «МетЛайф», що передбачено кредитним договором.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим презумпцію правомірності укладеного між сторонами кредитного договору під час розгляду справи відповідачем не спростовано.

Відповідач заперечуючи проти укладення договору, мала довести зазначені обставини при розгляді даної справи.

Разом з тим, перевіряючи наведені у апеляційній скарзі доводи відповідача про те, що вона звернулася з позовом до суду про визнання договору недійсним, суд апеляційної інстанції встановив, що з таким позовом

ОСОБА_1 звернулася лише після виникнення питання про відібрання у судовому засіданні експериментальних зразків її підпису та посвідчення вільних і умовно-вільних зразків підпису (відновлено провадження 19 жовтня 2017 року, з позовом звернулася 26 жовтня 2017 року).

Крім того, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є загальнодоступними, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до

ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору залишено без розгляду.

Доводи касаційної скарги відповідача про розгляд судом даної справи з порушенням правил підсудності спростовуються умовами укладеного між сторонами комплексного договору, зокрема, у пункті 5.11 якого сторонами обумовлено, що місцем виконання договору є місцезнаходження страховика - м. Київ, вул. Симона Петлюри (Комінтерна), 14. Вказаний договір є комплексним, тому місце виконання договору поширюється на договір в цілому, а отже, з урахуванням частини восьмої статті 110 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позову та розгляду справи місцевим судом) справа розглянута з дотриманням правил підсудності - за місцем виконання договору.

Щодо доводів касаційної скарги про неповідомлення відповідача судом першої інстанції про день, час та місце судового засідання та розгляд справи за її відсутності слід зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції в порядку, передбаченому статтею 122 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент відкриття провадження у справі), направлено запит про зареєстроване місце проживання відповідача, проте остання за адресою місця реєстрації поштову кореспонденцію від суду не отримувала, всі документи поверталися без вручення. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач також не отримувала документи, які направлялися за адресою її реєстрації та фактичного місця проживання, натомість остання направляла суду клопотання про направлення їй копій процесуальних документів, зазначаючи, що вона не отримує відповіді на свої запити.

У зв`язку з наведеними обставинами, апеляційний суд вжив заходів щодо направлення відповідачу копій процесуальних документів та викликів за місцем роботи (Покровський районний суд Дніпропетровської області). І лише за місцем роботи відповідач отримувала кореспонденцію від суду.

Суду першої інстанції не було відомо місце роботи відповідача, тому справа була розглянута, виходячи з положень статті 74 ЦПК України(в редакції, чинній на момент розгляду справи).

Апеляційний суд дав належну оцінку усім доводам відповідача та обставинам, на які вона посилалася в обґрунтування своїх заперечень на позов.

Оскільки право відповідача на участь у розгляді справи, подання доказів та надання особистих пояснень було у повній мірі відновлено та реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, розгляд справи в суді першої інстанції за її відсутності та ухвалення заочного рішення не призвело до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення суду виключно за наведених обставин.

Доводи касаційної скарги про порушення принципу рівності сторін спростовуються матеріалами справи, згідно з якими відповідач (її представник) брала участь у її розгляді в суді апеляційної інстанції та у повній мірі користувалася наданими їй процесуальним законом правами, в тому числі щодо надання пояснень та заперечень на позов, подання заяв і клопотань, в тому числі про призначення експертизи, які вирішувались судами у встановленому процесуальним законом порядку.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час розгляду справи не підтвердились та спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких суд апеляційної інстанції дотримав положення процесуального права, як щодо процедури розгляду справи, так і щодо вирішення процесуальних питань, заяв і клопотань.

Зазначені в касаційній скарзі посилання відповідача на порушення апеляційним судом норм процесуального права, в тому числі щодо невирішення судом питання заміни позивача його правонаступником окремим процесуальним документом, не спростовують обґрунтованість висновків судів та не можуть бути підставою для скасування правильних по суті рішень.

Посилання заявника на розгляд апеляційним судом справи за нормами ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), спростовуються змістом прийнятої цим судом постанови.

Суд апеляційної інстанції дав належну оцінку усім доводам відповідача, щодо яких у мотивувальній частині оскаржуваної постанови, на підставі належного правового аналізу та з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства викладено вичерпні висновки, які за своїм змістом відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, і з якими у повній мірі погоджується Верховний Суд.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення зобов`язань за цим договором, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, яка утворилась за тілом кредиту та по відсоткам, а також комісії і пені.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська