Номер провадження: 22-ц/813/1632/19
Головуючий у першій інстанції Турецький О.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

третя особа комунальне підприємство «ОМБТІ та РОН»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2010 року постановленого у складі суддіТурецького О.С.

в с т а н о в и в:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права приватної власності на долю квартири та права користування площею балкону квартири.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2008 року був задоволений його позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Визнано недійсним біржовий договір №92 купівлі-продажу нерухомого майна від 16 травня 1995 року, зареєстрований на Центральній Одеській біржі нерухомості за яким ОСОБА_2 , яка діяла також в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла інтересах ОСОБА_5 , продали, а ОСОБА_1 купив 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 . Визнано дійсною угоду купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстровану на Центральній Одеській біржі нерухомості 16 травня 1995 року, за якою ОСОБА_2 , яка діяла також в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 купив 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 .

02 травня 2010 року він звернувся до «ОМБТІ та РОН» з заявою щодо здійснення державної реєстрації за ним права власності на 638/1000 частин комунальної квартири на підставі рішення суду, однак йому було відмовлено у прийнятті зазначеної заяви, та роз`яснено, що у резолютивній частині рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі від 04 листопада 2008 року визнається дійсною угода купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрована на Центральній Одеській біржі нерухомості 16 травня 1995 року, за якою ОСОБА_1 купив 638/1000 частин комунальної квартири, але не передбачається саме визнання права власності за ним 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим ОМБТІ та РОН не може здійснити державну реєстрацію прав на зазначені 638/1000 частин комунальної квартири.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , які були продані йому за угодою купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованою на Центральній Одеській біржі нерухомості 16 травня 1995 року, за якою ОСОБА_2 , яка діяла також в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а діяла в інтересах ОСОБА_5 продали, а він купив 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право користування площею 3,6 кв.м балкону квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильної їх оцінки, просить рішення суду скасувати.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуваним рішенням суду він безпідставно позбавлений можливості користуватися належною йому власністю.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. головуючий суддя, судді Журавльов О.Г., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_5 була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

В судове засідання, призначене на 05 червня 2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі наполягаючи на задоволені апеляційної скарги просив розглянути її без його участі у судовому засіданні (а.с. 107-109).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлен і про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2008 року визнаний недійсним біржовий договір №92 купівлі-продажу нерухомого майна від 16 травня 1995 року, зареєстрований на Центральній Одеській біржі нерухомості за яким ОСОБА_2 , діюча також в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , діючої в інтересах ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 купив 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 ; визнана дійсною угода купівлі-продажу нерухомого майна, яка зареєстрована на Центральній Одеській біржі нерухомості 16 травня 1995 року, за якою ОСОБА_2 , діюча також в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , діючої в інтересах ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 купив 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Також судом встановлено, що факт визнання дійсною угоди купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованої на Центральній Одеській біржі нерухомості 16 травня 1995 року, за якою ОСОБА_2 , діюча також в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , діюча в інтересах ОСОБА_5 , продали, а позивач ОСОБА_1 купив 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , є таким, що не доказується при розгляді справи (є преюдиціальним), будучи встановленим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2008 року (ч.3 ст.61 ЦПК України 2004 року, станом на час постановлення судового рішення).

Тобто, рішення суду від 04 листопада 2008 року є підставою для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 638/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Також суд вірно до правовідносин, які виникли під час укладання біржового договору №92 від 16 травня 1995 року, зареєстрованого на Центральній Одеській біржі нерухомості за яким ОСОБА_2 , діюча також в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , діюча в інтересах ОСОБА_5 , продали, а позивач ОСОБА_1 купив 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , згідно ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року (станом на час розгляду справи), застосовував положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями ст.41 ЦК УРСР 1963 року, вищезазначена біржова угода, що мала місце 16 травня 1995 року, являла собою дії сторін, дійсно направлені на перехід до покупця (позивача) від продавця (відповідачів) права власності на 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , оскільки продавець (відповідачі), при добровільному підписанні біржової угоди, виразив свою згоду передати покупцеві (позивачеві) зазначене право власності на 638/1000 частин квартири, а покупець (позивач) сплатив за це відповідну суму грошей (2 730 000 крб.). Вказані дії узгоджуються також з положеннями статті 224 ЦК УРСР 1963 року, що передбачають поняття договору купівлі-продажу.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на долю квартири та права користування площею балкону квартири, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтовані, оскільки сторонами біржової угоди були виконані всі умови, тобто відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963 року фактично відбувся та співпадав перехід права власності на 638/1000 частин спірної квартири з моментом укладення біржової угоди, яка була укладена 16 травня 1995 року.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Саме те, що встановив суд при розгляді тієї чи іншої справи при ухваленні судового рішення, має преюдиціальне значення при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки, є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2008 року, згідно з яким визнана дійсною угода купівлі-продажу ОСОБА_1 . 638/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , суд на законних підставах визнав за ОСОБА_1 право власності на 638/1000 частин вказаної комунальної квартири, а також визнав за ОСОБА_1 право користування балконом зазначеної квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що вінбезпідставно позбавлений можливості користуватися належною йому власністю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд приймаючи рішення повно і всебічно з`ясував обставини справи, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказів про те, що судовим рішенням ОСОБА_5 . позбавлений можливості користуватися належною йому власністю надано до апеляційного суду надано не було.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_5 не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не з`явився до апеляційного суду для надання обґрунтованих пояснень на підтвердження вимог та доводів апеляційної скарги та просив розглядати справу за його відсутність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

РішенняПриморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07 червня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець