Справа № 346/6362/18
Провадження № 2/346/665/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого-судді Веселова В.М.,

секретаря Максим'юк М.А.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому вказав, що згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2013 року він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час у нього змінилося матеріальне становище і він не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Зазначає, що не має постійної роботи та регулярного заробітку, окрім тимчасового нестабільного доходу. Крім того суттєво змінилося його сімейне становище: на його утриманні знаходиться також малолітній син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Просить суд змінити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1200 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вказав,що позивачем не надано суду достатніх,належних та законних доказів того,що у нього змінився матеріальний стан,тому просить у позовних вимогах відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачки, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини записаний ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1, актовий запис № 52 від 26.06.2012 року (а.с. 9).

12 червня 2013 року, рішенням Коломийського міськрайонного суду по справі 346/2876/13-ц, шлюб укладений між сторонами, було розірвано (а.с.11).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2013 року стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Як встановлено в судовому засіданні на даний час у позивача змінилось матеріальне становище, не має постійного місця роботи, має на утриманні ще малолітнього сина.

Ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч. 3ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлений прожитковий мінімум на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Як вбачається з правової позиції Верховного суду в справі ВС/КЦС № 461/4936/16 від 31.10.2018 Мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. В своїй постанові КЦС вказав, що місцевим судом вірно застосовано норму статті 180 СК України щодо рівного обов'язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). Отже вказані обставини дають можливість батьку дитини належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання свого єдиного сина до досягнення ним повноліття.

На думку КЦС закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів (який станом на час перегляду справи судом касаційної інстанції збільшено) не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує; зазначивши про наявність у відповідача, який є військовослужбовцем СБ України, хронічних захворювань та необхідності постійних витрат на лікування та профілактику, апеляційний суд не встановив якими доказами підтверджується реальність таких витрат, також не взяв до уваги, що відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Інструкції про порядок медичного забезпечення в Службі безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 08 жовтня 2007 року (яка була чинною на момент розгляду справи), надання медичної допомоги у системі Служби безпеки України покладається на заклади охорони здоров'я СБУ, основним завданням яких є організація та надання медичної допомоги особовому складу СБУ та іншим особам, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників, отже відповідач як військовослужбовець Служби безпеки України має право на безкоштовну медичну допомогу у відповідних закладах охорони здоров'я та є придатним до військової служби. З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини доходів відповідача.

У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Про це зазначено в постанові Верховного суду №459/2181/17 від 12 вересня 2018 року. Відсутність офіційного працевлаштування і наявність інших дітей не звільняє від сплати аліментів у мінімальному розмірі той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований і має на утриманні двох малолітніх дітей, не звільняє його від обов'язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом (постанова від 07.11.2017 у справі № 355/511/17).

Народження ще одної дитини також не є підставою для автоматичного зменшення розміру аліментів. Так Друга судова палата Касаційного цивільного суду дійшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення,оскільки позивач не надав доказів,які б свідчили про погіршення його матеріального становища. «Визначений рішенням суду розмір аліментів відповідає вимогам Сімейного кодексу,а його зменшення в зв'язку з тим,що на утриманні позивача знаходяться інші діти та дружина без підтвердження погіршення його матеріального стану,буде протирічити інтересам дитини. Про це говориться в постанові ВС по справі № 640/10064/16-ц від 9.08.2018 року.

Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно достатті 192 СК Українирозмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішуючи спір, суди визначили та дослідили обставини, передбачені статтею 182 СК України, і дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставістатті 192 СК України,оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану. Доводи особи стосовно того, що суди обох інстанцій не врахували наявності на його утриманні малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, та дружини ОСОБА_6, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, не спростовують висноку судів першої та апеляційної інстанцій. Визначений за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2012 року розмір аліментів відповідає вимогам СК України, та його зменшення у зв'язку з наявністю на утриманні позивача доньки ОСОБА_8 та дружини особи без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його осина та суперечитиме його інтересам. Крім того, встановлено, що розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2012 року, не перевищує 50 % заробітної плати позивача. Таким чином, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

У постанові №298/426/17 ВС послався на практику Європейського суду з прав людини. Йшлося про те, що міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У відповідності до п.5 ст.411 ЦПК України правова позиція Верховного Суду є обов'язковою для застосування судами нижчої інстанції.

У відповідності до ст.ст.76-84 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивач та його представник не довели той факт,що у позивача змінилось матеріальне становище, що він втратив роботу та не має достатніх коштів на оплату аліментів згідно рішення суду. Суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів чи документів від сторони позивача про погіршення його становища суду не надано, а відповідно не доведено.

За таких обставин,враховуючи практику касаційної інстанції, яка є обов'язковою для застосування судами нижчих інстанцій, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог і необхідності відмови в позові.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.180,181,182,184,192 Сімейного кодексу України, ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства»,на підставі правових позицій Верховного суду по справі ВС/КЦС № 461/4936/16 від 31.10.2018р., постанова від 07.11.2017р. у справі № 355/511/17, постанова справі № 640/10064/16-ц від 9.08.2018 року та керуючись ст.ст. 247 ч.1, 263, 264, 265, 268, 354,411 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 21 березня 2019 року.

Суддя Веселов В. М.