Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 415/5228/15-ц

провадження № 61-8397св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Лисичанське комунальне спеціалізоване підприємство по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року у складі судді Фастовця В. М. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2016 року у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Коротких О. Г., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» (далі - ЛКСП «Лисичанськводоканал») про зобов`язання провести перерахунок та застосувати пільги.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 має статус інваліда війни та відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на 100-процентну знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб у межах середніх норм споживання.

З грудня 2008 року позивач користувався пільгами, передбаченими частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак починаючи з листопада 2014 року відповідач почав нараховувати позивачу оплату за послуги водопостачання.

На своє звернення до ЛКСП «Лисичанськводоканал» 24 липня 2015 року ОСОБА_1 отримав відповідь, з якої стало відомо про те, що йому необхідно звернутися за наданням пільги до управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання, та одночасно його повідомили про те, що за адресою місця його проживання вже зареєстрована пільга як інваліда війни ІІ групи з грудня 2008 року.

З діями відповідача щодо нарахування йому суми боргу за водопостачання та непризначення пільг він не погоджується, у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ЛКСП «Лисичанськводоканал» здійснити ОСОБА_1 перерахунок нарахувань за послуги водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , починаючи з 01 листопада 2014 року, з урахуванням положень частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зі 100 % знижкою за користування послугами водопостачання та водовідведення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у порушення вимог чинного законодавства безпідставно почав нараховувати позивачу плату за послуги водопостачання.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2016 року апеляційну скаргу ЛКСП «Лисичанськводоканал» відхилено.

Рішення Лисичаснького міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» і постанова Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» є спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють питання пільгового нарахування та оплати житлово-комунальних послуг. Положення статей 8, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо компетенції органів місцевого самоврядування по встановленню нормативів споживання комунальних послуг носять загальний характер і не регулюють питання надання й оплати пільг та їх обсягу. Таким чином, суд першої інстанції надав належну правову оцінку вказаним обставинам, правильно застосував норми матеріального права і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2016 року ЛКСП «Лисичанськводоканал» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та у позові ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг водопостачання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_1 . Нарахування плати за послуги водопостачання та водовідведення позивачу проводилось відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, а також з урахуванням норм питного водопостачання, затверджених рішеннями Виконавчого комітету Лисичанської міської ради. У квартирі споживача ОСОБА_1 було встановлено прилад обліку води, але його знято з абонентського обліку на підставі заяви останнього, у зв`язку із чим нарахування плати здійснюється за нормами, встановленими рішеннями Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 30 травня 2001 року № 296 та від 21 жовтня 2014 року № 327 для ЛКСП «Лисичанськводоканал». Норми питного водопостачання для міст Лисичанськ, Новодружеськ та Привілля затверджені за розрахунком, виконаним Державним підприємством Лисичанським комплексним відділом відокремленим підрозділом «Луганськцивільпроект», при цьому нормування водоспоживання проводиться з урахуванням кліматичних і екологічних факторів, обсягів фактичного споживання води за останні три роки. Норми питного водопостачання є вищими за соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 - з централізованого постачання холодної води 4 куб. м на одну особу в місяць. Різницю між фактичним споживанням (нарахуванням) - 9,0592 куб. м у місяць та соціальною нормою споживання - 4 куб. м у місяць позивач має або сплачувати у повному обсязі, або встановити прилад обліку води та споживати питну воду лише у межах встановлених соціальних норм. Крім цього, суди не надали належної правової оцінки договору про надання населенню послуг з постачання холодної води і водовідведення № 6040, укладеного 18 січня 2012 року між ЛКСП «Лисичанськводоканал» та ОСОБА_1 .

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу ЛКСП «Лисичанськводоканал».

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Лисичанського міського суду Луганської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 2008 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири 32,50 кв. м, житловою - 15,90 кв. м. У зазначеній квартирі він проживає один.

У квартирі АДРЕСА_1 було встановлено прилад обліку води, однак його знято з абонентського обліку на підставі заяви ОСОБА_1 .

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи та має пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається пільга - 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України від 05 жовтня 2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Згідно із статтею 5 цього закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

До державних соціальних нормативів, у тому числі, належить соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам (частина друга статті 9 вказаного закону).

З метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Кабінет Міністрів України у своїй постанові від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установив соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. м на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. м на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води. У разі відсутності квартирних приладів обліку холодної води нарахування плати за користування послугами з централізованого постачання холодної води інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим цього підпункту (пункт 3 цієї постанови).

Відповідно пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить затвердження норм споживання комунальних послуг.

Рішенням Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327 «Про нормативи водоспоживання міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля» з 21 жовтня 2014 року затверджено «Перевірочний розрахунок норм питного водопостачання міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля», виконаний Державним підприємством Лисичанським комплексним відділом відокремленим підрозділом «Луганськцивільпроект».

У матеріалах справи відсутні докази, що рішення Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327 «Про нормативи водоспоживання міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля» скасоване або припинило свою дію.

З наявного у матеріалах справи договору про надання населенню послуг з постачання холодної води і водовідведення № 6040, укладеного 18 січня 2012 року між ЛКСП «Лисичанськводоканал» та ОСОБА_1 , вбачається, що тарифи на послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення розраховуються виконавцем згідно з Порядком формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення і затверджуються органом місцевого самоврядування (п. 3.1 цього договору).

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішенням Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327 «Про нормативи водоспоживання міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля», яке набрало чинності 01 грудня 2014 року, відповідач почав нараховувати позивачу за послуги водопостачання вартість послуг водопостачання за нормою 9,0592 куб. м з вирахуванням пільгової норми, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», у розмірі 4 куб. м.

Пункт п`ятий частини першої статті 13 Законом України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» містить застереження про те, що пільги особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються у межах середніх норм споживання.

Норми споживання холодної води у м. Лисичанську, затверджені рішенням Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327, є вищими порівняно із соціальними нормативами постачання холодної води, які визначені постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Суд ці обставини не перевірив, не встановив, чи використовував позивач воду у межах, встановлених державою соціальних нормативів, та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки в квартирі позивача встановлений облік води було знято з абонентського обліку на підставі його заяви, то нарахування плати за користування водою відповідно до абзацу другого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» має здійснюватися з урахуванням визначених законом соціальних нормативів.

У порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, не надав належної правової оцінки доводам відповідача, не дослідив договір про надання населенню послуг з постачання холодної води і водовідведення № 6040, укладений 18 січня 2012 року між ЛКСП «Лисичанськводоканал» та ОСОБА_1 , не застосував норми права, що підлягали застосуванню, і, як наслідок, дійшов необґрунтованого і незаконного висновку про задоволення позову. Вказані недоліки не було усунуто судом апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунуті під час касаційного розгляду справи, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого суду належить врахувати вищевикладене, надати правову оцінку доказам та ухвалити в установлені законом розумні строки судове рішення відповідно до установлених фактичних обставин справи і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2016 року скасувати та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк