18.06.2019
Справа № 642/3988/19
Провадження № 2/642/1309/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Грінчук О.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , який діє як законний представник в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до державного нотаріуса Другої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко Л.А., третя особа: ОСОБА_5 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання права власності на майно по заповіту,

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла вищезазначена цивільна справа.

Пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Всупереч п.8, п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивачем не зазначені докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності) та не вказано щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, а також відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

Крім того, позивач, порушуючи вимоги ч.5 ст.95 ЦПК України, не підтвердив відповідність копій письмових доказів оригіналам своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Не дотримуючись ч.1 ст. 177 ЦПК України, позивач не надав до копії позовної заяви для відповідача жодного додатку, який ним поданий разом з позовною заявою, крім того, відсутня копія позовної заяви та копії всіх додотків для третьої особи.

Так, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за заповітом після померлої ОСОБА_6 , оскільки у позивача відсутній заповіт на його або на ім`я його дітей, відсутні документи що посвідчують право власності померлої на кв. АДРЕСА_1 , позивач та його члени сім`ї не є родичами померлої будь-якого ступеня споріднення, ніхто із них не проживав та не зареєстрований за адресою проживання померлої .

Всупереч п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивач не зазначив виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а саме щодо позовної вимоги про визнання неправомірною, протиправною та незаконною постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Також позивач не надав суду відомості (витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно) щодо того, кому на день подачі позову до суду належить квартира АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_6 , що також є порушенням п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону

В прохальній частині позовної заяви позивач також просить суд звільнити його від сплати судового збору та інших витрат, пов`язаних із забезпеченням доказів та забезпеченням позову, посилаючись на ч.3 ст. 136 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.3 ст. 136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

За змістом вказаної норми закону, на яку посилається позивач, суд не наділений правом звільняти сторони у справі від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, він може звільнити сторону лише від сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи та судовий збір до таких не відноситься, відтак позивач невірно обрав положення закону щодо вимоги про звільнення від сплати судового збору.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, визначених в цій статті.

Частиною 2 вказаної статті передбачено що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В свою чергу за правилами ст. 183 ЦПК України клопотання про звільнення від сплати судового збору оформляється окремим письмовим документом, з дотриманням вимог, передбачених цією статтею.

Всупереч вказаним положенням, позивач не надав до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, вимога в позовній заяві не є таким клопотанням, яке передбачене вимогами Закону, крім того, до матеріалів позовної заяви не додано жодного доказу скрутного матеріального (майнового) становища позивача, що передбачено ч.1 ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду та можливе лише за наявності обгрунтованого клопотання та доказів, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Згідно ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру (визнати протиправною, незаконною, недійсною і неправомірною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії), яка подана фізичною особою, справляється судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 768 грн. 40 коп., а за подання до суду позовної заяви майнового характеру (визнання права власності) сума судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивачу необхідно надати до суду оригінал квитанцій про сплату судового збору за кожну майнову та немайнову вимогу, або докази, які підтверджують звільнення від сплати судового збору згідно ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», або відповідне обгрунтоване клопотання про звільнення від сплати від судового збору із посиланням на докази.

При цьому, конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Крім того, всупереч п 2 ч. 1 ст.176 ЦПК України позивач не вказує ціну позову.

Так, вказаною нормою Закону визначено, що ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна, ціна позову повинна відповідати дійсній вартості спірного майна на момент пред`явлення позову, що повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно пп. 1,2 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2014р. № 358 «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» установлено, що оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав; інформація із звіту про оцінку майна, звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок, що складений для цілей оподаткування, вноситься безперешкодно та безоплатно до Єдиної бази даних звітів про оцінку. Зазначена інформація складається за встановленою Фондом державного майна формою та є додатком до звіту. Підтвердженням такої вартості слугує звіт про оцінку, строк дії якого становить не більше шести місяців з дати оцінки.

Такої інформації про внесення, доданого до матеріалів позову, звіту про оцінку до Єдиної бази даних звітів про оцінку за встановленою Фондом державного майна формою, з відповідним додатком до звіту, позивачем не представлено, у зв`язку з чим, суд не має змоги визначити дійсну ціну позову та розмір судового збору, який підлягатиме стягненню.

П.16 постанови пленуму ВС України № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що «Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування … визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки … такий обов`язок покладається на позивача».

Таким чином, позивачу необхідно провести оцінку майна, на яке він просить визнати право власності, надати суду документ, що підтверджує внесення Звіту про незалежну оцінку спірного майна до Єдиної бази даних звітів про оцінку, та підтвердження з даної бази дійсної вартості майна, вказати ціну позову, виходячи із експертної грошової оцінки майна, яке є предметом позову.

Також, з позовної заяви вбачається, що позивач визначив відповідачем у даній справі лише нотаріуса Другої Харківської державної нотаріальної контори, тоді як за змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем у спорах про визнання права власності є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатися нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Пленум ВСУ в п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що відповідачами у спадковій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При цьому позивач не зазначає спадкоємців померлої ОСОБА_6 , на права яких може вплинути рішення по справі.

З постанови нотаріуса вбачається, що станом на 23.02.2019 свідоцтва про право власності на майно померлої ОСОБА_6 не видавались.

Разом із тим, якщо спадкоємці не прийняли спадщину, при цих обставинах та відсутності інших спадкоємців, відповідачем у справі є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскільки визначення відповідача є виключним правом позивача, суд роз`яснює, що на даний час позов в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом пред`явлений до неналежного відповідача, що за загальним правилом, навіть при підтвердженні заявлених ними вимог, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, тому позивачу слід чітко визначитися із співвідповідачем по даній справі в частині визнання права власності.

Крім цього, у резолютивній частині позовної заяви міститься вимога позивача про витребування доказів, забезпечення позову та виклик свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 ЦПК України у разі необхідності по позовної заяви додається клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Вказана норма передбачає такі клопотання чи заяви у вигляді окремого документу з дотриманням вимог ЦПК України.

Отже, позивачу необхідно надати належним чином оформлене окремим документом клопотання про витребування доказів з дотриманням положень ст. 84 ЦПК України, належним чином оформлене клопотання щодо забезпечення позову згідно положень 151 ЦПК України та клопотання про виклик свідків, з дотриманням положень до такої заяви згідно ст. 91 ЦПК України.

Також суду незрозуміла позовна вимога про визнання права власності на майно за заповітом після померлої ОСОБА_6 , адже згідно постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що померла ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно не на користь позивача чи його дітей.

З відповіді начальника ГТУЮ у Харківській області встановлено, що померла ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно ОСОБА_7 .

Вважаю необхідним роз`яснити позивачу, що у випадку із незгодою із складеним заповітом, він має право на оскарження дійсності заповіту в судовому порядку.

Також позивач в прохальній частині не вказує конкретно, на яке майно просить визнати право власності.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вказані недоліки перешкоджають відкриттю провадження у справі і підлягають усуненню.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Від змісту позовної заяви залежать позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 цього Кодексу, протягом п`яти з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали до встановленої дати, вказані недоліки не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , який діє як законний представник в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до державного нотаріуса Другої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко Л.А., третя особа: ОСОБА_5 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання права власності на майно по заповіту - залишити без руху та надати позивачу 5-денний термін з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Ухвала підлягає оскарженню лише в частині сплати судового збору до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя