Провадження № 2/325/18/2019
Справа № 325/1790/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське Запорізької області, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований відділом РАГС м. Новий Уренгой служби запису актів громадянського стану Ямало-Ненецького автономного округу, актовий запис № 306; залишити їй дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заява обґрунтована тим, що 25 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб із відповідачем, який зареєстровано у відділі РАГС м. Новий Уренгой служби запису актів громадянського стану Ямало-Ненецького автономного округу, актовий запис № 306. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спільне життя у подружжя не склалося, у них виявилися різні погляди на шлюб, сім`ю, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне господарство сторони не ведуть. Позивач вважає, що подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливі, що суперечить інтересам позивача та дитини, адже дитина не повинна зростати в негативній атмосфері за відсутності порозуміння між батьками. На примирення не згодна, тому просить розірвати шлюб. Крім того, зазначила, що відповідач по справі, батько їх спільної дитини, якій ще не виповнилося і чотирьох років, є громадянином Російської Федерації і мешкає на території країни, яка є агресором, не визнає незалежності України і у такому дусі виховує дітей. У зв`язку з цим вважає за необхідне визначити місце проживання їх сина з нею, на території України.

Відповідно до позовної заяви відповідач ОСОБА_4 проживає на території Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 10.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 22.05.2019 року та одночасно призначено дату судового розгляду на 21 червня 2019 року. Доручено компетентному суду Російської Федерації вручити копії цієї ухвали, позовної заяви з доданими документами відповідачу - ОСОБА_2 та допитати його в якості відповідача у вказаній цивільній справі, встановивши його думку щодо позовних вимог із запропонуванням подати відзив на позов у строк до 22.05.2019 року. Провадження у справі було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою суду від 22.05.2019 року провадження поновлене, закрите підготовче провадження і призначений судовий розгляд на 21 червня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам 1993 року надсилалося доручення Приазовського районного суду Запорізької області про вчинення окремих процесуальних дій та вручення документів ОСОБА_2 за місцем його проживання. В ході виконання доручення на території РФ було отримано підтвердження про вручення копії позовної заяви з доданими документами відповідачу, який був повідомлений про дату судового розгляду, що підтверджується його підписом на повідомленні. За дорученням Приазовського районного суду Запорізької області Ленінським районним судом м. Тюмені РФ був проведений допит відповідача ОСОБА_2 , який просив розглянути справу без нього. По суті справи пояснив, що позовні вимоги визнає частково, з позивачем ОСОБА_1 не проживає з червня 2018 року через несумісність характерів, у зв`язку з чим не заперечує розірванню шлюбу. Одночасно вказав, що заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітнього сина з позивачем на території України. Пояснив, що дружина з дитиною поїхали відпочивати і не повернулись. Якби зразу вона зібралась вивозити дитину, він би дав згоду тільки після рішення суду про визначення місця проживання з матір`ю. Він хотів би, щоб син жив із ним. Вказав, що буде подавати відзив на позов, заперечення і надавати докази.

Допит відповідача здійснений компетентним судом 06 березня 2019 року. Та в судове засідання 21.06.2019 року (більш ніж через три місяці) відповідач ОСОБА_2 відзив чи заперечення, а також будь які докази не подав, для особистих пояснень до суду не з`явився, про обставини, які б вказували на неможливість неповнолітнього сина проживати з матір`ю, не повідомив.

Представник третьої особи Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з`явився. Заступник голови Попова М.П. надіслала висновок органу опіки та піклування про не доцільність визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері, оскільки інформації від відділу опіки, піклування та охорони дитинства м. Тюмень - управління соціального захисту населення м. Тюмень отримано не було і встановити чи проінформований батько ОСОБА_2 про перебіг справи стосовно його сина ОСОБА_4 не можливо.

Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що 25 квітня 2014 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований у відділі РАГС м. Новий Уренгой служби запису актів громадянського стану Ямало-Ненецького автономного округу, актовий запис № 306 (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 25 квітня 2014 року відділом РАГС м. Новий Уренгой служби запису актів громадянського стану Ямало-Ненецького автономного округу).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03 грудня 2014 року відділом запису актів цивільного стану міста Новий Уренгой служби запису актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу, сторони мають дитину ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Єкатеринбург Свердловської області Російської Федерації.

Судом із позовної заяви та пояснень відповідача компетентному суду РФ встановлено, що між подружжям відсутнє взаємопорозуміння, у зв`язку з чим вони проживають окремо з червня 2018 року, подружні відносини не підтримують. На теперішній час дитина мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 на території України за місцем реєстрації останньої.

Відповідно до ст.81 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.111 Сімейного кодексу (СК) України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 СК України).

Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України).

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Спільне життя у подружжя не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з червня 2018 року. Протилежні обставини сторонами не наведені та докази на їх підтвердження суду не надані.

За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам позивача.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дитини встановлені наступні обставини.

Відповідно до копії паспорта № НОМЕР_3 , виданого 26.09.2017 року Органом №2336, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянкою України.

Згідно довідки Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області № 1132 від 08.10.2018 року, ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до складу її сім`ї входить син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Позивач вказала, а відповідач не заперечує, що їх малолітній син, який не досяг 10 років з червня 2018 року проживає з матір`ю.

Частинами 1,2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Батьком дитини (відповідачем) не надані будь які докази про те, що проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю шкодить інтересам малолітнього сина. За період з червня 2018 року по цей час (пройшов рік) з боку батька відсутні вимоги про визначення місця проживання дитини з ним.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.ст. 141, 151, 154 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі щодо виховання.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно, батько разом із обов`язками, зокрема, щодо матеріального забезпечення, має право спілкуватися з дитиною, виховувати її.

В разі наявності спору щодо участі у вихованні дитини, той із батьків, хто проживає окремо від неї, має право вирішити спір в судовому порядку, згідно ст.. 159 СК України.

Враховуючи наведені вимоги закону, в разі задоволення вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю, права батька не будуть порушені.

Судом не встановлено обставин, які б могли стати підставою для відмови позивачці у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Приймаючи до уваги відсутність аргументів, які б підтверджували наявність підстав не визначати місце проживання дитини з матір`ю, враховуючи їх спільне проживання впродовж року, суд приходить до висновку, що задля найкращих інтересів дитини, проживання дитини з матір`ю, що задовольняє на теперішній час потреби дитини у фізичному, духовному та моральному розвитку, слід визначити місце проживання дитини з позивачем.

Частиною 6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи встановлені обставини, а також те, що відповідач ще три місяці потому був повідомлений належним чином про розгляд даної справи, але будь яких доводів для відмови в задоволенні позову не надав, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, так як він суперечить інтересам дитини, бо є формальним, без наведення будь яких обставин щодо наявності підстав вважати неналежними умови виховання чи проживання дитини з матір`ю.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені (квитанціями № 0.0..1 від 06.11.2018р., №0.0..1 від 30.10.2018 року) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1409,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-81, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини повністю задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 25 квітня 2014 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Новий Уренгой служби запису актів громадянського стану Ямало-Ненецького автономного округу, актовий запис № 306.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (паспорт НОМЕР_5 від 28.04.2011, виданий ТП УФМС Росії по ЯНАО в сел. Коротчаєво, місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 1409 (одну тисячу чотириста дев`ять) гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 21 червня 2019 року.

Суддя О.П. Пантилус