П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Київ

Справа № 359/6120/17

Провадження: № 22-ц/824/7477/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації у м. Києві, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 10.03.2006 року, та визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дітей, в якому просила визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивувавала свої вимоги тим, що з 10 березня 2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До жовтня 2016 року вона, ОСОБА_3 , разом з чоловіком та дітьми проживала в АДРЕСА_2 . 22 серпня 2016 року нею були укладені контракти про надання освітніх послуг у сфері освіти з НВК «Міжнародний ліцей міжрегіональної академії управління персоналом» № 170/1 та № 165, згідно з яким дочка та син перебували у даному навчальному закладі з середини жовтня 2016 року. Сплату коштів за навчання вона здійснювала самостійно. Починаючи з травня 2016 року сім`я переїхала до дачного кооперативу в с. Вишеньки Бориспільського району, де знаходиться будинок ОСОБА_2 . В жовтні 2016 року ОСОБА_2 разом з дітьми забирали позивача з роботи, по дорозі між ними сталась сварка, внаслідок якої відповідач привіз її разом з дітьми до її помешкання в с. Вороньків Бориспільського району, висадив з дітьми без будь-яких речей, відключив телефон та до вересня 2017 року більше не приїздив. З того часу неповнолітні діти весь час проживають разом з нею, вона самостійно матеріально забезпечує дітей. При цьому, ОСОБА_2 не підтримував ні з нею, ні з дітьми ніяких відносин, матеріально їх не забезпечував, не приймав участь у їх вихованні та жодної допомоги їм не надавав. В подальшому розпорядженням Бориспільської РДА № 891 від 30 листопада 2017 року тимчасово місце проживання ОСОБА_4 , було визначено з батьком, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю. Разом з цим, її, позивача, не допускали до помешкання, де проживає син, заблокували його мобільний телефон. Вона є фізичною особою-підприємцем з 18 червня 2004 року та має стабільний дохід, тому може матеріально забезпечити себе та своїх дітей. В свою чергу, ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років не працює, що викликає сумніви у його фінансовій можливості забезпечити дітей.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації у м. Києві, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей залишено без розгляду у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_1 , ОСОБА_6 не з`явились у судові засідання, які проводились 24 січня 2019 року та 28 січня 2018 року. Про час та місце розгляду справи позивач та його представники були завчасно у встановленому законом порядку повідомлені 05.12.2018 року, заяв про слухання справи у їх відсутність чи доказів поважності причин неявки від позивача та його представників до суду не надходило.

Ухвала суду набула чинності. Сторонами не оскаржена.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року позов задоволено частково.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання ОСОБА_5 з матір`ю, в іншій частині рішення залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що оскаржуване рішення в частині визначення місця проживання ОСОБА_5 з матір`ю мотивовано лише наявним в матеріалах справи висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей, затвердженого Бориспільською РДА № 48/07-46-181 від 10.01.2019 року. Окрім того, що суд першої інстанції посилається на акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, який, на її думку, є недопустимим доказом, оскільки складений комісією Вороньківської сільської ради від 22.05.2017 року. Скаржник вказує, що сільська рада не є відповідним державним органом, уповноваженим визначати психологічний стан взаємин в сімейному колі, та, враховуючи дату складання акту обстеження, а саме 2017 рік, то у обстеженому помешканні ОСОБА_3 проживало троє дорослих і троє неповнолітніх дітей, зокрема, і син та дочка скаржника. Крім того, помилковим є твердження у вказаному акті про той факт, що діти забезпеченні окремими ліжками, письмовими столами та відповідно власним простором для належного та всебічного розвитку, про що неодноразово наголошувалось у судових засіданнях суду першої інстанції. Також зазначає, що довідка від 30.01.2017 року № 194 за підписом сільського голови Яструб Н.І. про те, що за адресою проживання ОСОБА_3 зареєстрована три особи, а саме вона та діти ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , не відповідає дійсності і спростована довідками тієї ж сільської ради, отриманими на запит адвоката та долучених до матеріалів справи, яким судом першої інстанції не надана належна правова оцінка. Отже, скаржник наголошує, що вдаючись до підробки документів, і як наслідок введення суду в оману, ОСОБА_3 лише доводить власну неспроможність створити достатні матеріальні умови для належного забезпечення, виховання та розвитку доньки. ОСОБА_3 жодним чином не піклується про психологічний стан своїх дітей, чинить перешкоді у спілкуванні дітей між собою та скаржника з донькою, безліч разів ображала сина, обзивала, залякувала, та намагалась шантажем примусити сина повернутись жити із нею, що унеможливлює проживання дітей з матір`ю.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року ОСОБА_2 поновлено строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження у справі.

06 травня 2019 року до Київського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , який посилається на те, що в апеляційній скарзі не зазначено в чому полягає незаконність та необґрунтованість рішення суду, що є обов`язковим для його оскарження. Крім того, вказує, що апеляційна скарга підписана не особисто відпвідачем, а адвокатом ОСОБА_1 , процесуальна дієздатність якої не підтверджена матеріалами справи. Зазначає, що ОСОБА_2 вводить суд в оману щодо його працевлаштування та заробітної плати, що викликає сумнів у його платоспроможності та можливості фінансово забезпечити належний рівень життя обох дітей. За викладених обставин просив закрити апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Красюк Н.І. апеляційну скаргу підтримала з підстав викладених в ній.

Представник Служби у справах дітей та сім'ї Шевченківської РДА у м. Києві - Третяк О.О. також підтримала подану апеляційну скаргу

ОСОБА_3 та її представник адвокат Кабанячий Р.В. проти апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір судом вирішений правильно, підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення відсутні.

Представник Служби у справах дітей та сім'ї Бориспільської РДА Київської області в судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 28 травня 2019 року на адресу суду надійшов лист про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника Служби у справахдітей та сім'ї Бориспільської РДА Київської області.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 10 березня 2006 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб (т.1 а.с.3).

Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.4,5).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкають окремо та не дійшли згоди з ким із них будуть проживати діти.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що під час судового розгляду встановлено за доцільне та таким, що відповідає інтересам та бажанню дитини, визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 , однак враховуючи те, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_2 залишений без розгляду, суд першої інстанції був позбавлений можливості визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком, оскільки ним не пред`явлена дана вимога. Разом з цим, визначити місце проживання сина з матір`ю суд також вважав необґрунтованим, зважаючи на особисте бажання дитини, сталі умови проживання та графік навчання, які на даний час склались. Стосовно визначення місця проживання доньки с матір`ю, суд першої інстанції виходив із висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , затвердженого Бориспільською РДА № 48/07-46-181 від 10 січня 2019 року.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 статті З Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Крім цього, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан( стаття 150 СК України).

Згідно частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 СК України при вирішенні будь яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого обєднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини. що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї, складеного комісією Вороньківської сільської ради, від 22 травня 2017 року, ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 . Умови проживання родини добрі. В квартирі чисто, прибрано. Житло утримується в належному санітарному стані. Для дітей створені всі умови для нормального проживання та навчання, зокрема, є власні ліжечка, письмовий стіл, шафа. В родині панує взаєморозуміння, теплі та добрі відносини (т.1 а.с.154,155).

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та має стабільний дохід розмір якого за 2018 рік становить 129 680 грн. 05 коп. (т.1 а.с.156, т.2 а.с.3).

За місцем свого проживання ОСОБА_3 характеризується тільки з найкращого боку. В с. Вороньків Бориспільського району створила власний невеличкий заклад громадського харчування, де працює постійний колектив. Користується великим авторитетом серед жителів села. Завжди привітна, безвідмовна, трудолюбива і чесна, уважна, чуйна, доброзичлива і відкрита. З ОСОБА_3 дуже легко знайти вирішення будь-яких проблем та питань. За час її роботи як ФОП жодних нарікань, скарг від громадян села, що відвідують її заклад, від сільського голови, не було. Прекрасна мати, завжди турбується за своїх дітей, щоб вони були стильно вдягнені, мали все необхідне для виховання та проживання. Приймає активну участь у громадському житті села. По можливості, завжди надає благодійну допомогу сільській раді для потреб громадян (т.1 а.с.153).

Також, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «Бігметр» на посаді менеджера зі збуту з окладом у розмірі 3520 грн. на місяць. Дана обставина підтверджується довідкою, наданою директором ТОВ «Бігметр» Полтавець О.П. від 13 листопада 2017 року та копією трудової книжки, виданою на його ім`я (т.1 а.с.68,229-230).

За змістом акту обстеження умов проживання від 17 вересня 2018 року, складеного комісією служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира є трикімнатною, умови проживання добрі, в квартирі прибрано, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окрему кімнату, необхідні меблі та інше приладдя (ліжко, письмовий стіл). Усі належні умови для проживання дитини створено (т.1 а.с.43-44, т.2 а.с.32).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , затвердженого Бориспільською РДА № 48/07-46-181 від 10 січня 2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають відповідне матеріальне забезпечення для належного утримання дітей. Як матір, так і батько характеризуються позитивно, але дійти спільної згоди у вирішенні питання визначення місця проживання сина та дочки не спромозі. На даний час малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 , малолітня ОСОБА_5 з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . З`ясувавши думку малолітнього хлопчика ОСОБА_4 , останній виявив бажання проживати разом з батьком. Тоді як з психологічної характеристики дівчинки ОСОБА_5 встановлено більший зв`язок з матір`ю. Тому, на переконання членів органу опіки та піклування Бориспільської РДА з метою захисту прав дітей доцільно визначити місце проживання ОСОБА_4 з батьком, а ОСОБА_5 з матір`ю (т.2 а.с.58-59).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами по справі виникли неприязні стосунки, які стали підставою декількох кримінальних проваджень.

Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу батьків на неприпустимість агресії один до одного, на правильність своєї поведінки та контроль за своїми емоціями.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив наявність однакових належних матеріально-побутових умов у матері і у батька для проживання дітей, їх позитивних характеристик, обґрунтовано вважав, що сторони можуть у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, враховуючи вік малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день ухвалення рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, та дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з матір`ю, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

У даному випадку районним судом на підставі наявних у справі доказів правильно встановлено, що обоє батьків відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, мають стабільний дохід, однак, ураховуючи взаємовідносини батьків, склад характеру батьків, а також вік, психологічний стан та потреби малолітньої ОСОБА_5 , саме мати може створити належні умови для виховання та розвитку малолітньої дівчинки ОСОБА_5 .

За таких обставин, виходячи з того, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин, а саме віку, статі, психологічного стану, близьких емоційних стосунків ОСОБА_5 саме із матір`ю, індивідуального підходу до виховання як до дівчинки, а тільки потім права батьків, районний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання ОСОБА_5 із матір`ю.

Посилання скаржника на той факт, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 22.05.2017 року за місцем проживання ОСОБА_3 , складений комісією Вороньківської сільської ради, яка не є відповідним державним органом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказаний акт враховувався органом опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як належний.

Зауваження скаржника про те, що довідка від 30.01.2017 року № 194 за підписом сільського голови Яструб Н.І. з інформацію щодо кількості зареєстрованих осіб за адресою проживання ОСОБА_3 містить неправдиву інформацією і є підробкою, що підтверджується долученою ним до матеріалів справи іншою довідкою з цієї ж сільської ради на адвокатський запит, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять довідки, наданої скаржником щодо кількості осіб, зареєстрованих за місцем проживання ОСОБА_3

Окрім того, посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_3 постійно свариться з сином та намагається примусити повернутись його жити до неї, не має значення в рамках апеляційного перегляду оскаржуваної частини рішення, оскільки скаржником рішення суду оскаржено в частині визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 з її матір`ю.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не убачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 червня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль