КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року м. Київ

Справа №359/9926/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8734/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Журавського В.В. 27 березня 2019 року у м. Бориспіль, повний текст рішення складено 05 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Дударівської сільської ради Бориспільського району Київської області ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила встановити постійний та безоплатний земельний сервітут шляхом надання права проїзду, проходу, проїзду транспортним засобом, прокладання комунікацій, води, прогону скота та інших необхідних потреб до приватної земельної ділянки площею 0,1550 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка знаходиться у глибині житлового кварталу за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , через частину земельної ділянки, яка знаходиться між двома приватними земельними ділянками ОСОБА_1, та належить на праві комунальної власності Дударківській сільській раді. Оскільки саме голова сільської ради несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень, саме він очолює виконавчий комітет сільської ради, головує на її засіданнях, організовує роботу ради та її виконавчого комітету, підписує рішення ради та її виконавчого комітету, здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами та іншими органами місцевого самоврядування, тому саме голова Дударківської сільської ради ОСОБА_3 є відповідальним володільцем частини земельної ділянки, яка є необхідною для встановлення земельного сервітуту шириною 4,2 метри, площею 0,0256 га, з довжиною, згідно зведеного кадастрового плану. Зазначала, що на земельній ділянці, на якій вона просить встановити сервітут, не знаходяться будівлі чи споруди або багаторічні насадження, більше того, частина земельної ділянки, на яку встановлюється земельний сервітут, є землею загального користування суміжних землевласників та землекористувачів, а тому голова Дударківської сільської ради не несе затрат щодо сплати орендної плати, плати земельного податку або прибутків на частині тієї площі, на яку встановлюється земельний сервітут.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до голови Дударівської сільської ради Бориспільського району Київської області ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що посилання позивача на те, що голова Дударівської сільської ради ОСОБА_3 є володільцем земельної ділянки, на який вона просить встановити сервітут, не знайшли підтвердження. Також надані позивачем докази не підтверджують того, що вона позбавлена можливості використовувати власну земельну ділянку без встановлення сервітуту.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи. Вказує на те, що судом першої інстанції помилково зазначено, що сільський голова немає повноважень, щодо одноособового прийняття рішень про встановлення земельного сервітуту та не взято до уваги, що саме голова ради несе персональну відповідальність у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства України. І саме голова ради ОСОБА_3 позбавляє в незаконний спосіб, за відсутності підстав визначених ст.141 ЗК України, права користування земельною ділянкою позивача. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази надані позивачем. Також вказує на те, що відповідач та/чи його представник не надав доказів про те, що позивач має можливість використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням в інший спосіб без проїзду по земельній ділянці відповідача.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що оскаржуване рішення ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також, ОСОБА_1 подано заперечення на відзив, в якому вона зазначає, що наведені відповідачем обставини є недостовірними та протиправними, а доводи апеляційної скарги обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник відповідача адвокат - Соколов С.В. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дударківської сільської ради №418-24-VI від 17 липня 2012 року ОСОБА_1 передані у власність земельні ділянки площею 0,1450 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 та площею 0,1550 га для ведення особистого селянського господарства в с. Дударків (а.с. 96).

Зазначеним земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с.83, 85).

Як вбачається із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 та № НВ-018 на вказані земельні ділянки позивач отримала державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 відповідно (а.с. 87, 88).

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дударківської сільської ради з заявою про надання рішення про існування у глибині житлового кварталу земельної ділянки (а.с. 105).

Рішеннями Дударківської сільської ради від 23 липня 2018 року №1119-23-VII відмовлено в задоволенні заяви (а.с. 108).

В жовтні 2018 року позивач звернулась до Дударківської сільської ради з заявою про укладення договору про встановлення постійного сервітуту (а.с. 99).

Рішенням Дударківської сільської ради від 08 жовтня 2018 року №1155-24-VII ОСОБА_1 відмовлено в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту (а.с. 100).

Згідно ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 2 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

У відповідності до ч. 3 ст. 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно ч. 4 ст. 98 ЗК України земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Так, згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Разом з тим, відповідно до ст. 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Перелік повноважень сільського голови визначений ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Положеннями п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до голови Дударівської сільської ради Бориспільського району Київської області ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту в якому зазначила про те, що оскільки саме голова сільської ради несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень, саме він очолює виконавчий комітет сільської ради, головує на її засіданнях, організовує роботу ради та її виконавчого комітету, підписує рішення ради та її виконавчого комітету, здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами та іншими органами місцевого самоврядування, тому саме він є відповідальним володільцем частини земельної ділянки, яка є необхідною для встановлення земельного сервітуту.

Але з наведених норм законодавства вбачається, що сільський голова Дударківської сільської ради ОСОБА_3 не має повноважень, щодо одноособового прийняття рішення про встановлення земельного сервітуту, ці повноваження належать сільській раді. Крім того, як вбачається з пояснень, наданих позивачем в суді першої інстанції, земельною ділянкою, через яку ОСОБА_1 просить встановити сервітут, користується інша особа - ОСОБА_4. Таким чином, оскільки ОСОБА_3 , ні як сільський голова, ні як громадянин не є власником (володільцем) земельної ділянки, через яку позивач просить встановити сервітут, позов ОСОБА_1 пред`явлено до неналежного відповідача.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось. Крім того, позивач вказала, що саме голова Дударівської сільської ради ОСОБА_3 повинен встановити їй земельний сервітут.

Слід зазначити, що як і в ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, позивач, незважаючи на вимоги чинного законодавства, наполягала на позовних вимогах саме до голови Дударівської сільської ради ОСОБА_3.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області 27 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 червня 2019 року.