Справа № 572/1560/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

за участю :

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Поповича С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу №572/1560/18 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 28 434 гривні 42 копійки боргу за кредитним договором без номеру від 12 жовтня 2007 року та 1762 гривні понесених судових витрат.

Згідно із позовною заявою позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між сторонами 12 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 3 600 грн. Таким чином, позивачем умови договору було виконано в повному обсязі. В той же час відповідачем у справі неналежним чином виконувались умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у сумі 28 434 гривні 42 копійки, із яких : 2978 грн. 23 коп. заборгованість за кредитом, 1632 грн. 11 коп. заборгованість за відсотками, 22231 грн. 96 коп. заборгованості за пенею, а також штраф у розмірі 250 грн. фіксована частина та 1342 грн. 12 коп. процентна складова.

Позивачем в особі представника ПАТ Поповича С.М. позовні вимоги відповідно до поданої письмової заяви підтримано в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача дав пояснення відповідно до змісту позовної заяви.

Відповідач у судовому засіданні заявлені до неї вимоги не визнала в повному обсязі. В подальшому ОСОБА_1 вимоги ПАТ визнала частково не заперечує ті обставини, що нею дійсно було отримано кредит у розмірі та на умовах, вказаних в позовній заяві. Однак, позивач вказує на неможливість повернення нею отриманих коштів через скрутне матеріальне становище.

Під час судового провадження позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, які судом задоволені.

Крім цього, позивачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до ст.ст.257, 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Позивачем в обґрунтування заявленого клопотання не надано доказів того, що строк дії картки сплив у певний період часу, що мало б наслідком застосування судом строків позовної давності.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Так, між сторонами виникли договірні правовідносини про надання позивачем відповідачеві кредиту на умовах, визначених кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із змісту договору у формі анкети-заяви без номера від 12 жовтня 2007 року, укладеного між сторонами по справі, встановлено, що позивач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду» із встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 2 400 грн. із базовою процентною ставкою 3 % на місяць на залишок заборгованості.

Вказаною вище заявою від 12 жовтня 2007 року, підписаною відповідачем, обумовлено, що вона ознайомлена із тарифами та Умовами та правилами надання банківських послуг та погоджується на такі умови.

Умовами укладеного сторонами договору передбачено можливість зміни кредитного ліміту за ініціативою банку (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Із наданої відповідачем суду за клопотання позивача довідки про зміну умов кредитування вбачається, що з 12 жовтня 2007 року по 1 грудня 2014 року дійсно змінювався кредитний ліміт по картковому рахунку ОСОБА_1 .

В позовній заяві позивачем вказано, що відповідач отримала за умовами зазначеного вище договору кредит у сумі 3 600 грн., який був встановлений як кредитний ліміт на зазначену кредитну картку, що під час судового провадження визнано позивачем.

Умовами та правилами надання банківських послуг (п. 2.1.1.5.5) встановлено, що позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, встановлених цим Договором.

Порядок нарахування та сплати відсотків встановлено умовами договору, які визначені в анкеті-заяві, довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умовами та правилами надання банківських послуг, якими передбачено обов`язок сплати позичальником відсотків у розмірі 0% протягом пільгового періоду, а в подальшому у розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік.

Пунктом 2.1.1.12.2.2 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

Крім цього, умовами укладеного сторонами договору встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 Умов та правил).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір підписаний сторонами по справі, що свідчить, на думку суду, про те, що сторони досягли домовленності з усіх суттєвих умов укладення договору та погоджувались на такі умови.

Розрахунок заборгованості по кредиту ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2015 року доводить, що відповідачем неналежним чином виконувались у мови укладеного кредитного договору , через що станом на вказане число існувала заборгованість з боку останньої за тілом кредиту та сплаті відсотків.

Із розрахунку заборгованості по кредиту ОСОБА_1 станом на 14 травня 2018 року судом встановлено, що на вказану дату сума заборгованості за тілом кредиту за договором від 12 жовтня 2007 року з боку відповідача становить 2 978 гривень 23 копійки, за відсотками за користування кредитом - 1632 грн.11 коп.,а також нараховано штрафи : у сумі 250 грн. фіксована частина та 1342 грн. 12 коп. процентна складова.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, за вказаними вище нарахуваннями є підставною і підлягає до задоволення у розмірі, вказаному у довідці.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 22231 грн. 96 коп. пені, нарахованої за порушення боржником зобов`язання.

Можливість нарахування пені обумовлена договором, укладеним сторонами, а саме : п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил встановлено, що при непогашені суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. На момент укладення договору розмір пені сторонами був визначений таким чином : пеня 1 базова відсоткова ставка по договору, яка нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня 2 1% від заборгованості, але не менше 10 грн., яка нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На момент звернення ПАТ до суду із позовом сума заборгованості з боку ОСОБА_1 становила 2 978 грн. 23 коп. по тілу кредиту, в той час як розмір нарахованої пені становить 22231 грн. 96 коп.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Під час судового провадження судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала зобов`язання за кредитом, внаслідок чого існує заборгованість за кредитом і за сплатою процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов`язання у виді пені та штрафу. Тобто за одне й те сааме порушення зобов`язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Із змісту укладеного договору вбачається, що як такої згоди сторін на встановлення конкретної суми пені встановлено не було, оскільки в договорі зазначено, що клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті.

Крім того, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» установлено граничний розмір пені: розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що розмір нарахованої ОСОБА_1 пені значно перевищує розмір невиконаного зобов`язання, порядок нарахування та розмір пені, яка має нараховуватись у разі порушення боржником зобов`язання сторонами в укладеному договорі не обумовлені, крім цього, нарахування штафу та пені є подвійним притягненням особи до юридичної відповідальності, через що суд вважає за необхідне відмовити ПАТ у позові в частині стягнення з ОСОБА_1 пені за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Платіжне доручення від 21 травня 2018 року, наявне в матеріалах справи, доводить оплату позивачем 1762 гривні судового збору.

Суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог ПАТ частково у розмірі 6 202 грн. 46 коп., а тому вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

З огляду на надані докази, суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.

На підставі наведеного, ст.ст.11, 627, 628, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 280, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», розташований у м.Дніпро вул.Набережна Перемоги,50 - 6 202 грн. 46 коп. боргу за кредитним договором без номеру від 12 жовтня 2007 року, яка складається із : тіла кредиту у сумі 2 978 гривень 23 копійки, відсотків за користування кредитом у сумі 1632 грн.11 коп., штрафу у сумі 250 грн. фіксована частина та 1342 грн. 12 коп. процентна складова та 62 грн.02 коп. понесених судових витрат.

У задоволенні позовної вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 22 231 грн. 96 коп. пені відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області Т.О.Ведяніна