Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 303/681/15-ц

провадження № 61-17854св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ОСОБА_5 пред`явив позов до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Щербан О. П., про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що за договором купівлі-продажу від 18 червня 2008 року був проданий житловий будинок АДРЕСА_2 , який на час укладення цього договору не належав продавцю ОСОБА_6 . Продавець на підставі свідоцтва про право на спадщину мала право власності на інший житловий будинок - АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського районного суду від 05 липня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , укладений 18 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Щербан О. П. 18 червня 2008 року, зареєстрований у реєстрі під № 1730.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що однією з істотних умов договору купівлі-продажу є умова щодо предмету договору, в той час як предметом оспореного договору купівлі-продажу від 18 червня 2008 року є житловий будинок АДРЕСА_2 , який продавцю ОСОБА_6 не належав. Клопотання представника відповідача щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності відхилено, оскільки відсутні будь-які фактичні дані обізнаності позивача щодо існування оспорюваного договору.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє його представник ОСОБА_3 , відхилено, рішення Мукачівського районного суду від 05 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року мотивована тим, що предметом оспорюваного договору купівлі-продажу вказаний житловий будинок АДРЕСА_2 . Проте відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 квітня 2012 року, яке зазначено як правовстановлюючий документ продавця на проданий за оспорюваним договором купівлі-продажу житловий будинок, ОСОБА_6 успадкувала жилий будинок АДРЕСА_2 . Ці обставини були перевірені апеляційним судом, у тому числі шляхом огляду інвентарних справ на будинок АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_2 . У задоволенні заяви про застосування наслідків спливу позовної давності суд першої інстанції обґрунтовано відмовив, оскільки будь-які дані, які б свідчили, що позивач знав про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, у матеріалах справи відсутні, за результатами судового розгляду в апеляційній інстанції вони не встановлені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить у тексті касаційної скарги скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності або повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції. У прохальній частині касаційної скарги просить скасувати дані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 у суді першої інстанції пред`явив зустрічний позов, в якому просив визнати себе власником спірного будинку та недійсним свідоцтва про право на спадщину позивача на земельні ділянки. Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції не надав ОСОБА_2 час на подання письмових заперечень на первісний позов, що порушило принцип змагальності сторін. Суд безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності, проте ОСОБА_5 міг дізнатися про наявність договору купівлі-продажу житлового будинку ще у 2009 році, оскільки у тому році ОСОБА_2 провів надбудову до будинку, поміняв дах, тому ОСОБА_5 міг поцікавитися про підстави проведення будівельних робіт. Вважає безпідставними посилання ОСОБА_5 на те, що він лише у 2014 році дізнався про оспорюваний договір, коли після смерті матері звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки. ОСОБА_2 зауважує на тому, що на момент звернення до нотаріуса спливло 6 років зі смерті матері позивача. ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не долучив до матеріалів справи свідоцтво про право на спадщину за законом, яке він отримав 01 червня 2010 року на ті ж земельні ділянки, вказавши, що ці обставини не мають значення для справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на зазначені рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року про залишення без змін цієї ухвали суду першої інстанції. Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року залишено без змін.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи встановлені судами

18 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого продавець ОСОБА_6 продала, а покупець ОСОБА_2 купив житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами АДРЕСА_2 .

У п. 2 вказаного договору зазначено, що житловий будинок, що відчужується, позначений на плані літерою Б, побудований з цегли та саману, загальною площею 114, 8 кв.м. і житлової площі 34 , 20 кв.м. Зазначений житловий будинок належить ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину (11-1597) від 03 квітня 2012 року, виданого Мукачівською райдержнотконторою і зареєстрованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мукачівське РБТІ та ЕО» 22 квітня 2008 року за № 147 у книзі № 1.

У свідоцтві про право на спадщину за законом (11-1597) від 03 квітня 2012 року спадкоємцем майна ОСОБА_7 (батько позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - ОСОБА_6 (мати позивача).

Спадкове майно, на яке видано зазначене свідоцтво, складається з жилого будинку АДРЕСА_2 , який належить померлому ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконкому Павшинської сільської ради від 11 лютого 2002 року № 06, зареєстрованого в Мукачівському КПТІ за № 147.

Предметом договору купівлі-продажу від 18 червня 2008 року був інший житловий будинок, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до інвентарних справ на житловий будинок АДРЕСА_2 та на житловий будинок АДРЕСА_2 , ці житлові будинки є різні об`єкти нерухомості.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина перша статті 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить відповідно до статті 658 ЦК України власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Таким чином, суди першої і апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про наявність підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним, оскільки його предметом є житловий будинок, що не належав продавцю на час укладення зазначеного договору купівлі-продажу.

Доводи ОСОБА_8 щодо неприйняття зустрічного позову судом першої інстанції не впливають на дійсність оспорюваного договору. Крім того, постановою Верховного Суду від 13 червня 2019 року залишена без задоволення касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності, суди дійшли правильного висновку про недоведення відповідачем обізнаності позивача про факт укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

У матеріалах справи відсутні докази тверджень ОСОБА_2 про те, що у 2009 році він провів будівельні роботи у будинку АДРЕСА_2 , про які міг знати позивач і поцікавитися у ОСОБА_11 про його права на такі роботи та відповідно дізнатися про оспорюваний договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності згідно з частиною першою статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 179 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давностітощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні таких фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи ОСОБА_11 про те, що наслідки спливу позовної давності мають застосовуватися, оскільки ОСОБА_5 лише у 2014 році після 6 років зі смерті матері оформив свідоцтво про право на спадщину, не ґрунтуються на нормах ЦК України, який не передбачає строку оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Обставини видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом 01 червня 2010 року на земельні ділянки не належать до предмету доказування у цій справі, оскільки не впливають на дійсність оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 3.1. Рішення від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про реалізацію позивачем права на судовий захисту у межах позовної давності та неможливість відмовити у задоволенні позовних вимог за заявою відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_6 , укладаючи з ОСОБА_2 18 червня 2008 року договір купівлі-продажу, протиправно розпорядилася житловим будинком з надвірними спорудами та прибудовами 86 «а» на АДРЕСА_2 , на який у неї не було права власності. Тому визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу відповідає нормам матеріального права.

Суди правомірно відмовили у задоволенні заяви про застосування наслідків спливу 'позовної давності з огляду на те, що позивачем позовна давність не була пропущена, а відповідачем не були доведені обставини, за яких позивач міг довідатися раніше про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко
В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов