КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3892/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/133/18

21 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката Кірсік Сніжани Володимирівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та зміни черги спадкування, -

в с т а н о в и в:

28 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та зміни черги спадкування.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1. З січня 2003 року ОСОБА_6 проживав з нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу. З 10.01.2012 року вона була зареєстрована в АДРЕСА_1 в якій також проживав ОСОБА_6 та його мати. З матір'ю ОСОБА_6 ОСОБА_7 вона мала теплі, дружні та довірчі відносини, здійснювала догляд як за ОСОБА_6 так і за його матір'ю ОСОБА_7 Жоден член родини не цікавився та не виявляв турботи, не підтримував родинних стосунків з ОСОБА_6, не надавав йому ніякої матеріальної допомоги на лікування, не брав участі у витратах на його поховання. ОСОБА_6 за життя тяжко хворів та потребував піклування, часто перебував на лікуванні у стаціонарі, потребував постійного догляду, оскільки сам не міг опікуватися власним здоров'ям, значний період їх спільного життя ОСОБА_6, у зв'язку зі станом здоров'я, не працював, через що матеріальні витрати лягали на її плечі. З огляду на зазначені обставин вважала, що має право на зміну черговості у спадкуванні.

Посилаючись на вищезазначене, просила встановити факт її проживання з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю без шлюбу з 2003 року по час відкриття спадщини, та змінити черговість одержання її права на спадкування за законом, як спадкоємця ОСОБА_6, з четвертої черги спадкування на першу чергу спадкування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_5.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черги спадкування задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім"єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - день смерті ОСОБА_6.

У решті заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 320 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 320 грн.

Не погоджуючись з таким рішення суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 адвокат Кірсік Сніжана Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення прозову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо зміни черговості спадкування за законом з четвертої черги спадкування на першу чергу спадкування є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з неповним з"ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Зазначала що, відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги, суд першої інстанції не врахував встановлений в ході судового розгляду факт здійснення позивачкою опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення, тривале здійснення зазначених дій; безпорадний стан спадкодавця, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Вказувала на те, що суд безпідставно не взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 за життя тяжко хворів, мав ряд хронічних захворювань, таких як цукровий діабет, астма, гепатит С. В останній період свого життя він самостійно себе забезпечувати не міг, потребував сторонньої опіки та піклування.

Вважала, що в ході судового розгляду встановлено факт піклування та здійснення догляду позивачем за ОСОБА_6, надано достатньо належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 тривалий час до смерті самостійно не міг забезпечувати своїх потреб у зв"язку зі станом його здоров"я.

Висновок суду першої інстанції про те, що до дня смерті ОСОБА_6 працював, отримував заробітну плату, не відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Звертала увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивач та свідки, надаючи пояснення зазначали, що позивач дійсно влаштовувала ОСОБА_6 на роботу двірником за декілька неділь до смерті, з метою нарахування його стажу для отримання пенсії, проте фактично виконувала вказану роботу сама позивачка.

14 лютого 2019 року надійшов відзив представника ОСОБА_4 адвоката Гришакова Олександра Олексійовича на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є законним, обґрунтованим, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що спадкодавець ОСОБА_6 не був особою похилого віку, адже він не досяг навіть пенсійного віку, не мав жодної групи інвалідності, не був у безпорадному стані, а також міг самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки, самостійно забезпечувати умови свого життя , а тому доводи апеляційної скарги про те, що померлий ОСОБА_6 був у безпорадному стані є безпідставними. Зазначав про необгрунтованість доводів апеляційної скарги про те, що саме позивачка виконували трудові обов'язки замість ОСОБА_6, так як таких доказів матеріали справи не містять.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Кірсік Сніжана Володимирівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ГришаковО.О. та представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат КурочкінОлександр Олександрович заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 99).

З довідки про причину смерті ОСОБА_6від 16.10.2017 року вбачається, що причиною смерті стала токсична дія роз'їдаючої речовини (а.с. 19, 20).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є доньками померлого ОСОБА_6, отже є спадкоємцями першої черги.

З копії спадкової справи № 1148/2017 (02-14) щодо майна померлого ОСОБА_6 встановлено, що 16.11.2017 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_5 та 08.12.2017 року - звернулась ОСОБА_4

Нотаріусом відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) не встановлено складеного ОСОБА_6 за життя заповіту.

Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18.12.2017 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована на ім'я ОСОБА_6: 1/2 частини на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуПоповченко Ю.В. 13.09.2006 року, №7376, зареєстрованого в бюро 18.09.2006 року, за реєстровим №4115, та Ѕ частина на підставі свідоцтва на право на спадщину, виданого 10-ю Київською державною нотаріальною конторою 21.02.2001року №1н-549, зареєстрованого в бюро 25.04.2001року, за реєстровим №4115, в реєстровій книзі д.285-277.

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що її зареєстрованим місцем проживання з 10.01.2012 року є АДРЕСА_1, власником якої був ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, встановлюючи факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім"єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - день смерті ОСОБА_6, суд першої інстанції посилався на те, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6, в цей період проживали однією сім"єю, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалось, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів перебування спадкодавця ОСОБА_6 тривалий час у безпорадному стані, наявності у нього потреби в опіці, матеріальному забезпеченні, як визначено ст. 1259 ЦК України, стороною позивача не надано, а тому вказані позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогах процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом позивач просила змінити її черговість спадкування за законом, як спадкоємця ОСОБА_6, з четвертої черги на першу чергу спадкування, обгрунтовуючу вказану вимогу тим, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві ОСОБА_6, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачка ОСОБА_2, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до відкриття спадщини, має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Статтею 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов'язана саме зі станом її здоров'я.

На підтвердження безпорадного стану ОСОБА_6, позивачка надала лікарське свідоцтво про смерть № 2425/2 від 16.10.2017 року, довідку про причину смерті, виписки з медичної карти амбулаторного хворого.

З виписок з медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_6 має захворювання: хронічний дифузний асматичний бронхіт; хронічний вірусний гепатит С; цукровий діабет.

З лікарського свідоцтва про смерть № 2425/2 від 16.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 вдома за адресою АДРЕСА_1. Смерть настала внаслідок навмисного само ушкодження. Хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті: токсична дія роз'їдаючої речовини, не уточнено, навмисне самоотруєння не уточненою хімічною речовиною.

У довідці про причину смерті від 16.10.2017 року зазначено, що ОСОБА_6, 1964 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_3, причина смерті: токсична дія роз'їдаючої речовини, не уточненої.

Зазначені в медичних документах захворювання, які мав ОСОБА_6 та причина його смерті не дають підстав стверджувати про його перебування у безпорадному стані.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження безпорадного стану померлого ОСОБА_6, а тому правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та зміни черговості на одержання права на спадкування з четвертої на першу чергу відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставою для зміни черги спадкування є встановлення в ході судового розгляду факту здійснення позивачкою опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення, надання будь-якої іншої допомоги, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривале здійснення таких дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Статтею 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову про зміну черговості у праві на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 до дня своєї смерті працював, отримував заробітну плату, каліцтва не мав, доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця позивачем суду також не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 за життя тяжко хворів, мав низку хронічних захворювань, таких як цукровий діабет, астма, гепатит С., в останній період свого життя самостійно себе забезпечувати не міг, тобто не міг обходитися без сторонньої опіки та піклування,що свідчить про його безпорадний стан, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність хронічних захворювань у спадкодавця не свідчить про його неспроможність самостійно забезпечувати свої потреби та про перебування його у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність фактичним обставинам справи висновку суду першої інстанції про те, що до дня смерті ОСОБА_6 працював, отримував заробітну плату, так як позивачка та свідки в судовому засіданні, надаючи пояснення, зазначали, що позивач дійсно влаштовувала ОСОБА_6 на роботу двірником за декілька неділь до смерті з метою нарахування йому стажу для пенсії, проте фактично виконувала вказану роботу сама, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 засвідчив, зокрема, що ОСОБА_6 робив періодично, останній час перед смертю працював двірником на Паркових озерах, скаржився, що робити важко, бо болять ноги.

Свідок ОСОБА_12 засвідчила, що останній час бачила, що ОСОБА_6 ішов на роботу в 6.00 та повертався в 12.00.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_13 засвідчила, брат їй скаржився, що він всю зарплату віддавав позивачці, а потім позичав гроші у сусідів на цигарки.

Враховуючи, надані у суді першої інстанції свідчення зазначених свідків, ту обставину, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її доводів , що саме вона виконувала роботу замість ОСОБА_6, колегія суддів вважає зазначені доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а ґрунтуються на припущеннях, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Кірсік Сніжани Володимирівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кірсік Сніжани Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий: Судді: