Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 445/2346/16-ц

провадження № 61-40140св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Золочівської місцевої прокуратури в інтересах держави,

відповідачі: Єлиховицька сільська рада Золочівського району, ОСОБА_1 ,

третя особа - державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2016 року перший заступник керівника Золочівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Єлиховицької сільської ради Золочівського району Львівської області (далі - Єлиховицька сільська рада), ОСОБА_1 , третя особа - державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації, про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування права власності на нерухоме майно та повернення земельної ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 червня 2015 року ОСОБА_2 , голова Єлиховицької сільської ради, під час засідання 46 сесії шостого демократичного скликання Єлиховицької сільської ради, на якій вирішувалося питання про надання його дочці ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , для передачі земельної ділянки у власність не повідомив у встановленому порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів. Більш того, ОСОБА_2 підписав рішення сесії Єлиховицької сільської ради від 17 червня 2015 року № 751 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 ».

Вказане суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема, статтям 28, 35 Закону України «Про запобігання корупції», статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у зв`язку з чим, рішення Єлиховицької сільської ради прийняте з порушеннями, є протиправним, таким, що підлягає скасуванню відповідно до вимог статті 67 Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того, постановою Золочівського районного суду від 25 березня 2016 року у справі № 445/674/16-п, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів при прийнятті на 46 сесії шостого скликання Єлиховицької сільської ради оспорюваного рішення.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Єлиховицької сільської ради від 17 червня 2015 року № 751 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 »; визнати незаконним та скасувати рішення сесії Єлиховицької сільської ради від 08 квітня 2016 року № 374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з передачі у власність ОСОБА_1 у с. Єлиховичі»; визнати недійсним та скасувати права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер 18, площею 0,11 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , видане 27 травня 2016 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації ОСОБА_1; зобов`язання внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 18, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27 травня 2016 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації; витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 та повернення у власність територіальної громади Єлиховицької сільської ради земельної ділянки площею 0,11 га, кадастровий номер :01:004:0044, нормативною грошовою оцінкою 64 707,05 грн на АДРЕСА_1 .

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2017 року у задоволенні позову першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що сільський голова під час другого засідання 46 сесії шостого скликання Єлиховицької сільської ради 17 червня 2015 року, на якому розглядалося питання надання згоди на розробку проекту землеустрою його дочці ОСОБА_1 , публічно не оголосив про відповідний конфлікт інтересів, проте сільський голова ОСОБА_2 . не брав участі у розгляді та прийнятті рішення сесії сільської ради, але підписав рішення з цього питання. Підписавши рішення сесії Єлиховицької сільської ради, сільський голова виконав свій обов`язок встановлений пунктом 3 частиною четвертою статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому відсутні обґрунтовані підстави для висновку про істотний вплив сільського голови на прийняття сесією Єлиховицької сільської ради рішення та про реально існуючу можливість прийняття іншого рішення, у разі повідомлення сільським головою про конфлікт інтересів чи відмови у підписанні цього рішення.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року рішення суду першої інстанції, скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури.

Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Єлиховецької сільської ради від 17 січня 2015 року № 751 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 ». Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Єлиховецької сільської ради від 08 квітня 2016 року № 374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із передачі у власність ОСОБА_1 у с. Єлиховичі». Скасовано право власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер 18, площею 0,11 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , видане 27 травня 2016 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 Внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 18, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27 травня 2016 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 та повернуто у власність територіальної громади Єлиховецької сільської ради земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 0,11 га, кадастровий номер :01:004:0044, нормативною грошовою оцінкою 64 707,05 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що рішення сесії Єлиховецької сільської ради від 17 червня 2015 року № 751 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є незаконним, у добровільному порядку не скасоване, відповідних заходів на його скасування не вжито, а отже, є таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте в умовах реального конфлікту інтересів. Виконання ОСОБА_2 обов`язку щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оскаржуваного рішення могло б вплинути на волевиявлення інших депутатів та прийняття при цьому рішення. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції сам собі суперечить, оскільки зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, а отже, відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» є підставою для скасування, а в подальшому робить висновок, що рішення прийнято у порядку реалізації права громадян України на безоплатне отримання земельних ділянок відповідно до граничних норм (розмірів) безоплатної приватизації. Право ОСОБА_1 чи інших громадян України скористатися своїм правом на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки не заперечується, проте порядок передачі земельних ділянок у приватну власність не може вирішуватися при реальному конфлікті інтересів, який встановлений судом та не заперечувався учасниками процесу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Судукасаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що наявність потенційного або реального конфлікту інтересів не тягне за собою автоматичної недійсності прийнятих рішень колегіального органу та лише у визначених законом випадках може впливати на втрату правомочності органу. Факт повідомлення сільським головою про наявність у нього конфлікту інтересів мав юридичне значення лише у тому випадку, якщо б він брав участь у голосуванні. Відповідно до пункту третього частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету. Таким чином, факт підписання вказаного рішення не можна вважати вчиненням дії в умовах конфлікту інтересів, оскільки конструкція цієї норми є імперативною і не передбачає іншого порядку дій. Враховуючи, що усунення голови сільської ради від голосування при прийнятті оскаржуваного рішення внаслідок конфлікту інтересів не призводить до втрати правомочності колегіального органу (Єлиховецької сільської ради), не впливає на юридичний факт наявності більшості голосів при прийнятті оскаржуваного рішення та не змінює волю колегіального органу на прийняття оскаржуваного рішення, а тому відповідає вимогам чинного законодавства та визначений законом компетенції органу, який видав цей акт.

У листопаді 2018 року перший заступник керівника Золочівської місцевої прокуратури подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що при розгляді справи № К/800/390114/15 (№ 486/74/15-а) Вищим адміністративним судом України у своїй ухвалі від 02 червня 2016 року зроблений правовий висновок, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07 квітня 2011 року № 3206-VI нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) внаслідок вчинення корупційного правопорушення, можуть бути скасовані органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 17 червня 2015 року голова Єлиховецької сільської ради ОСОБА_2 під час засідання 46 сесії шостого демократичного скликання Єлиховецьої сільської ради був присутній при вирішенні питання про надання його дочці ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , та передачі земельної ділянки у власність. При цьому сільський голова ОСОБА_2 не повідомив у встановленому порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів та підписав рішення сесії Єлиховецької сільської ради від 17 червня 2015 року № 751 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Із протоколу другого засідання 46 сесії шостого скликання Єлиховецької сільської ради від 17 червня 2015 року та списку присутніх депутатів на засіданні сесії сільської ради, із 16 депутатів поточного складу сільської ради присутніми були 10 депутатів, а також сільський голова ОСОБА_2 .

Відповідно до порядку денного, відображеного у протоколі другого засідання 46 сесії шостого скликання Єлиховецької сільської ради від 17 червня 2015 року під пунктом 7, на розгляд сесії сільської ради винесено питання про розгляд заяв громадян, у тому числі заява ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків на АДРЕСА_1 .

Із протоколу засідання сесії вбачається, що у голосуванні взяли участь усі присутні 10 депутатів сільської ради, які одноголосно проголосували за надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Із протоколу та відомостей щодо поіменного голосування убачається, що сільський голова ОСОБА_2 участі у голосуванні не брав, проте підписав рішення Єлиховецьої сільської ради від 17 червня 2015 року № 751 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 .

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 15 березня 2016 року у справі № 445/674/16-п ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і далі у редакції від 09 травня 2015 року) сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю. На сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження сільського, селищного, міського голови починаються з моменту оголошення відповідною сільською, селищною, міською виборчою комісією на пленарному засіданні ради рішення про його обрання. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону. Сільський, селищний, міський голова:, серед іншого, 1) забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; 2) організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; 3) підписує рішення ради та її виконавчого комітету; 8) скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; 9) забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання; 14) представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; 20) видає розпорядження у межах своїх повноважень;

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. При здійсненні наданих повноважень сільський, селищний, міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Сільський, селищний, міський голова щорічно звітує відповідно сільській, селищній, міській раді про здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності виконавчими органами відповідної ради.

Відповідно до частин 10, 15 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесію сільської, селищної, міської ради відкриває і веде відповідно сільський, селищний, міський голова, а у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, - секретар ради; сесію районної у місті, районної, обласної ради - голова ради або відповідно заступник голови районної у місті, районної ради чи перший заступник, заступник голови обласної ради. У випадку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, сесію відкриває за дорученням групи депутатів, з ініціативи якої скликана сесія, один з депутатів, що входить до її складу, а веде за рішенням ради - один з депутатів цієї ради.

Протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадку, передбаченому частинами сьомою та восьмою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її засіданні.

Згідно зі статтею 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та роз`яснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою.

Примітка. Терміни «реальний конфлікт інтересів», «потенційний конфлікт інтересів», «неправомірна вигода», «подарунок» вживаються у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання корупції».

Із аналізу Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що ним урегульовано питання організації роботи органу місцевого самоврядування, яким є сільська рада та її голови, визначено обсяг повноважень та порядок діяльності вказаного органу.

Визначено правовий статус голови сільської ради. Передбачено обов`язки сільського голови та порядок його дій у випадку конфлікту інтересів.

З аналізу частини другої статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що обов`язки щодо попередження конфлікту інтересів у сільського голови покладено не лише на такого нього, але і на відповідну постійну комісію ради.

Закон України «Про запобігання корупції» (тут і далі у редакції від 04 березня 2015 року) (далі - Закон) визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення недоліків корупційних правопорушень.

У статті 1 цього Закону надано значення термінів, які у ньому вживаються: близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта;

потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Статтею 3 Закону визначено суб`єктів, на які поширюється дія цього Закону, згідно з пунктами 1 та 2 частини першої якої передбачені особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Зокрема, згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вживати заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У статті 35 Закону передбачено спеціальні правила, особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування

Зазначено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Тобто, при виникненні конфлікту інтересів у голови сільської ради він має діяти відповідно до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з яким можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов`язано з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Разом з тим у частині другій статті 35 Закону зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Згідно з частиною першою статті 67 Закону нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема НАЗК, органу місцевого самоврядування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 як голова Єлиховицької сільської ради не брав участі у голосуванні на засіданні сесії сільської ради 17 червня 2015 року за прийняття рішення № 751 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 », яка є його дочкою.

Разом з тим Верховний Суд погоджується з висновками суду апедяційної інстанції про задоволення вимог прокурора, оскільки ОСОБА_2 хоча і не брав участі у голосуванні на засіданні сесії сільської ради при вирішенні питання про надання його дочці дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність, проте рішення сесії сільської ради, на якій вирішено це питання підписав особисто, що на думку Верховного Суду вплинуло на правомірність прийняття цього рішення, а також, що чинним законодавством передбачена необхідність безумовного скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого за наявності конфлікту інтересів.

Матеріали справи не містять доказів, що при підготовці сесії Єлиховицької сільської ради розглядалося питання щодо наявності та врегулювання конфлікту інтересів у голови сільської ради ОСОБА_2 .

Твердження заявника про те, що факт повідомлення сільським головою про наявність у нього конфлікту інтересів мав би юридичне значення лише у тому випадку, якщо б він брав участь у голосуванні, є безпідставними з огляду на таке.

У світі існує чітке бачення того, що корупція становить серйозну загрозу верховенству права, підриває основи демократії, нівелює соціальну справедливість, перешкоджає економічному розвитку та загрожує належному виконанню державою своїх зобов`язань щодо поваги, захисту, сприяння та виконання прав людини, що знайшло своє відображення у Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31 жовтня 2003 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 2010 року, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України(далі - Конвенція ООН проти корупції).

Частиною першою статті 5 Конвенції ООН проти корупції передбачено, що кожна Держава-учасниця, згідно з основоположними принципами своєї правової системи, розробляє й здійснює або проводить ефективну скоординовану політику протидії корупції, яка сприяє участі суспільства і яка відображає принципи правопорядку, належного управління державними справами й державним майном, чесності й непідкупності, прозорості й відповідальності.

Кожна Держава-учасниця прагне, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, створювати, підтримувати й зміцнювати такі системи, які сприяють прозорості й запобігають виникненню конфлікту інтересів (частина четверта статті 7 Конвенції ООН проти корупції).

Згідно із частиною четвертою статті 8 Конвенції ООН проти корупції кожна Держава-учасниця розглядає, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, можливість запровадження заходів і систем, які сприяють тому, щоб державні посадові особи повідомляли відповідним органам про корупційні діяння, про які їм стало відомо під час виконання ними своїх функцій.

Статтею 19 Конвенції ООН проти корупції встановлено, що кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочином умисного зловживання службовими повноваженнями або службовим становищем, тобто здійснення будь-якої дії чи утриманні від здійснення дій, що є порушенням законодавства, державною посадовою особою під час виконання своїх функцій з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи.

Статтею 34 Конвенції ООН проти корупції врегульовано щодо наслідків корупційних діянь, а саме з належним урахуванням добросовісно набутих прав третіх осіб кожна Держава-учасниця вживає заходів, відповідно до основоположних принципів свого внутрішнього права, щоб врегулювати питання про наслідки корупції. У цьому контексті Держави-учасниці можуть розглядати корупцію як фактор, що має значення в провадженні про анулювання або розірвання контрактів, або відкликання концесій або інших аналогічних інструментів, або вжиття заходів для виправлення становища, яке склалося.

Саме ці вимоги Конвенції ООН проти корупції знайшли своє відображення та уточнення у відповідних нормах Закону № 1700-VII.

Тому частину першу статті 67 Закону не можна розглядати окремо і без співставлення з вимогами статі 35 названого Закону щодо імперативної заборони, у тому числі голові сільської ради, брати участь у прийнятті рішення органом у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 442/730/17 (провадження № 14-557цс18).

ОСОБА_2 вказану норму порушив.

Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі у прийнятті особою рішення за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом.

Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому.

Доводи заявника про те, що її батько лише підписав прийняте сесією сільської ради рішення, так як це вимагається положеннями статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а факт підписання вказаного рішення не можна вважати вчиненням дії в умовах конфлікту інтересів, оскільки конструкція цієї норми є імперативною і не передбачає іншого порядку дій, є безпідставними, оскільки відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради.

Верховний суд вважає, що рішення сесії Єлиховицької сільської ради від 17 червня 2015 року № 751 порушує частину другу статті 35, статтю 67 Закону, статтю 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є незаконним, оскільки прийняте в умовах реального конфлікту інтересів голови сільської ради, який підписав це рішення.

Крім того, особа, яка зверталася до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою про передачу у власність земельної ділянки, а саме, ОСОБА_1 , не позбавлена можливості звернутися до Єлиховицької сільської ради про розгляд відповідної заяви у встановленому законом порядку, оскільки порушення, допущене при прийнятті оскаржуваного рішення, не є перешкодою для повторного розгляду вказаного питання із дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи заявника про те, що усунення голови сільської ради від голосування при прийнятті оскаржуваного рішення внаслідок конфлікту інтересів не призводить до втрати правомочності колегіального органу (Єлиховецької сільської ради), не впливає на юридичний факт наявності більшості голосів при прийнятті оскаржуваного рішення та не змінює волю колегіального органу на прийняття оскаржуваного рішення, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, оскільки підписання головою сільської ради рішення органу місцевого самоврядування надає йому юридичної вірогідності, а отже, при прийнятті оскаржуваного прокурором рішення порушено вимоги законодавства.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик