З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.03.2019 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Хитрук В. М.
за участю секретаря Хода Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розписка),
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.04.2017 року він надав у безпроцентну позику відповідачу грошові кошти у сумі 700 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязався згідно умов договору в строк до 06.10.2017 року повернути йому позику. Підтвердженням договору є письмова розписка про позику грошей. Відповідачем було порушено умови та строки договору. Станом на день звернення до суду 30.10.2018 року відповідачем кошти не повернуті. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути грошові кошти, на що останній пояснив про відсутність коштів. А тому, позивач звернувся до суду та просить винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 19 864,80 гривень, 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі 542,06 гривень, втрати від інфляції у розмірі 1330,94 копійки та судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні свої вимоги підтримали повністю, просили суд позов задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання в - третє, а саме: на 31.01.2019, 28.02.2019, 18.03.2019 року, не зявився, не повідомив про причини свої неявки, позову не оспорив. Про час і дату розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується письмовими повідомленнями. Тому, суд вважає, що відповідач навмисно ухиляється від розгляду справи в суді та вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Свідок по справі ОСОБА_4 суду пояснила, що дійсно 05.04.2017 року позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 700 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязався згідно умов договору в строк до 06.10.2017 року повернути йому позику, проте коштів не повернув.
Суд, заслухавши позивача та його представника адвоката ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.
05.04.2017 року ОСОБА_1 надав у безпроцентну позику відповідачу грошові кошти у сумі 700 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязався згідно умов договору в строк до 06.10.2017 року повернути йому позику.
Доказом укладення вказаного договору є розписка власноручно написана відповідачем.
Відповідач в порушення своїх зобовязань боргу позивачу не повернув.
З метою досудового вирішення спору позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою про сплату боргу. Останній раз письмово, про що свідчить вимога від 04.09.2018 року. Однак, ні коштів а ні відповіді на свої вимоги він не отримав.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Тобто у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
А тому, сума згідно розрахунку 3% річних підлягає до стягнення з відповідача в повному обсязі.
Також з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 втрати від інфляції у сумі 1330,94 гривень.
Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, її розмір та умови застосування визначаються виключно за їх розсудом. Законна неустойка може бути встановлена не тільки законом, але і іншими актами цивільного законодавства. Для того, щоб неустойка вважалася законною та застосовувалася незалежно від домовленості про неї сторін договору, необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було визначено її конкретний розмір, а також підстави стягнення (вид порушення, за яке неустойка встановлюється).
Суд розподіляє судові витрати відповідно ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,
Позов задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
704,80 гривень судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: