Номер провадження: 22-ц/813/3410/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

При цьому позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є він та відповідачка ОСОБА_1 , рідна донька померлого. Інших спадкоємців немає.

Позивач стверджував, що після смерті батька, він своєчасно не зміг звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки працював та тимчасово проживав у Республіці Білорусь.

Зазначав, що оскільки він був зареєстрований разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 , то вважав, що автоматично прийняв спадщину після смерті батька, а тому був впевнений, що строк для подання заяви про прийняття спадщини на нього не поширюється, оскільки вказана квартира є його місцем постійного проживання.

Стверджував, що 23 червня 2017 року, при зверненні до державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, йому було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки відповідно до листа МВС України Республіки Білорусь від 20 вересня 2017 року, він на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме з 11 вересня 2014 року по 05 грудня 2016 року перебував на території Республіки Білорусь, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Тому державним нотаріусом йому було рекомендовано звернутися до суду з питанням продовження строку, достатнього для прийняття спадщини за законом після смерті батька, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено та визначено йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачеві у задоволенні вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали і були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 64,77);

- від шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народилося двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 10, 81);

- з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом з батьками, та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію від 19 квітня 2018 року (а.с. 65);

- ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9);

- після її смерті за думкою позивача відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 ; ,

- спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , рідний син померлої, та ОСОБА_1 , рідна донька померлої. Інших спадкоємців немає.

- з матеріалів спадкової справи №131/2018 щодо майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що позивач 26 квітня 2018 року звернувся до державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 58);

-18 травня 2018 року відповідачка також звернулася до державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 57);

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ;

- єдиними спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є діти спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

- з 26 липня 2004 року і по теперішній час ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію від 21 травня 2015 року та паспортом громадянина України ОСОБА_3 (а.с. 78);

- 23 червня 2017 року при зверненні до державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3 листом нотаріуса було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки відповідно до листа МВС України Республіки Білорусь від 20 вересня 2017 року, він на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме з 11 вересня 2014 року по 05 грудня 2016 року перебував на території Республіки Білорусь, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину.

Тобто, предметом позову є встановлення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті батька позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В процесі судового розгляду позивач вказував, що оскільки на час смерті батька, він був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , то вважав, що спадщину він прийняв автоматично і шестимісячний строк для звернення до нотаріальної контори на нього не поширюється.

Задовольняючи позов, встановлюючи додатковий строк на прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивач будучи зареєстрованим у квартирі разом зі спадкодавцем прийняв спадщину з часу її відкриття;

- позивач несвоєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки на час смерті батька він знаходився за межами України, а саме на території Республіки Білорусь, де працював за контрактом, але був зареєстрований за місцем відкриття спадщини.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Прийняття спадщини шляхом постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України не є предметом заявленого позову про встановлення додаткового строку про прийняття спадщини в порядку ст.. 1272 ЦК України.

Тобто вказані норми регулюють різні за своєю правовою природою підстави вступу у спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_3 вказував, що на час смерті батька він знаходився за межами України, а саме на території Республіки Білорусь, де працював за контрактом, хоча будучи зареєстрований за місцем відкриття спадщини вважав, що прийняв спадщину фактично. Проте відмова нотаріуса вимусила його звернутися до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини з наведених причин.

Суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_3 , ввважаючи наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними і достатніми для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси цих осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів того, що з грудня 2014 року йому не було відомо про смерть його батька, а також доказів, що його тимчасове перебування у республіці Білорусь, пов`язане з роботою за контрактом, було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому позивачем не заперечувалося, що він був присутнім на похованні батька.

Позивач також не навів будь-яких обставин, які б дійсно створювали йому об`єктивні перешкоди та унеможлювали би подання ним заяви до консульського відділу України в республіці Білорусь під час перебування там у зв`язку з роботою за контрактом до 05.12.2016 року.

Не було надано позивачем і належних та допустимих доказів, що тимчасове перебування у республіці Білорусь, проживання за межами України в указаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Посилання на помилкове розуміння законодавства щодо прийняття спадщини не є поважною причиною для поновлення строку встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому судова колегія звертає увагу, що позивач не оскаржив відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав за заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

З урахуванням наведеного, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку ст. 1272 ЦК України, як пропущеного з поважних причин.

При таких обставинах рішення районного суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням ухвалення апеляційним судом нового судового рішення, яким у позові відмовлено, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1057 грн. 20 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції у розмірі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова