Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Санікової О.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 243/11450/18

за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом: Прокуратура Донецької області, Краматорська місцева прокуратура, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2019 року

(суддя Гусинський М.О., ухвала постановлена в приміщенні суду в м. Слов`янськ Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що постановою прокурора Донецької області від 27 листопада 2015 року змінено підслідність кримінального провадження №00000101 від 27 листопада 2012 року та доручено проведення розслідування Слідчому відділу Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. 29 лютого 2016 року вона звернулась до керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В. як до прокурора вищого рівня зі скаргою в порядку, передбаченому нормами статті 308 КПК України, про вжиття заходів до дотримання розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27 листопада 2012 року, вимагала надати процесуальному керівнику прокурору Єресько В.М. письмові вказівки стосовно строків проведення слідчих дій, провести службове розслідування по факту порушення розумних строків досудового розслідування та притягнути винних до відповідальності. Керівник Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. в порушення присяги прокурора, що полягало в не сумлінному виконанні своїх службових обов`язків, її скаргу від 29 лютого 2016 року в порядку статті 308 КПК України не розглянув, обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк по суті скарги не дав, її права і свободи людини і громадянина не захистив.

Просила визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27 листопада 2012 року за результатами розгляду скарги позивача від 29 лютого 2016 року; визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків надати обґрунтовану відповідь на скаргу позивача від 29 лютого 2016 року; визнати факт порушення права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та частини 2 статті 308 КПК України (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); встановити факт порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд в розумні строки відповідно до норм статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); встановити факт порушення права ОСОБА_1 володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю - заробітною платою за час вимушеного прогулу внаслідок невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року №22-6428/2011 про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату, гарантованого нормами статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року; встановити факт порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); стягнути з Держави України за представництвом Прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену протиправними діями, які порушили права позивача, в сумі 134 028 гривень.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження № 00000101 від 27.11.2012р. за результатами розгляду скарги позивача від 29.02.2016р.; визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків надати обґрунтовану відповідь на скаргу позивача від 29.02.2016 року; стягнення з Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену протиправними діями, які порушили права позивача, в сумі 134 028,00 грн., у зв`язку із тим, що зазначені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати в частині закриття провадження у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що провадження у справі закрито за основною позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди, чим порушено її право на доступ до суду, оскільки відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до цивільного законодавства є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила розглянути справу за її відсутності.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно пункту 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження № 00000101 від 27.11.2012р. за результатами розгляду скарги позивача від 29.02.2016р.; визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків надати обґрунтовану відповідь на скаргу позивача від 29.02.2016 року; стягнення з Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену протиправними діями, які порушили права позивача, в сумі 134 028,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову в даній справі, зокрема, є визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження № 00000101 від 27.11.2012р. за результатами розгляду скарги позивача від 29.02.2016р.; визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків надати обґрунтовану відповідь на скаргу позивача від 29.02.2016 року.

Відповідно до пункту 15 частини 1 ст. 3 КПК України, прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах її повноважень.

Згідно із частиною 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

На підставі частини 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачене частиною 2 статті 36 КПК України.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти (частина 2 статті 45 Закону України «Про прокуратуру»).

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині 1 статті 303 КПК України, серед яких в пункті 9-1 зазначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Відповідно до частини 1 ст. 308 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Закони України не передбачають право особи звертатися з окремим позовом до прокурора, в тому числі вищого рівня про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених як учасником судового процесу у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина 2 статті 16 Закону України «Про прокуратуру»).

Виходячи з аналізу пунктів 2 і 3 частини 1 статті 16 Закону України «Про прокуратуру», незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора.

Відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Стосовно права на звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо невиконання керівниками місцевої прокуратури службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження, то відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Згідно з частиною 3 статті 124 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

На підставі пункту 1 частини 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поняття «справа, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства», стосується як справ, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих справ, які взагалі не можуть розглядатися у суді.

Отже, колегія суддів вважає, що не можуть бути предметом судового розгляду заявлені разом вимоги про визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження, невиконанні керівником місцевої прокуратури його службових обов`язків надати обґрунтовану відповідь на скаргу позивача від 29.02.2016 року та про відшкодування моральної шкоди, завданої цією бездіяльністю.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений Великою палатою Верховного Суду 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (провадження № 14-185 цс 18).

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що в позовній заяві зазначені також інші вимоги про стягнення з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 - 134 028,00 грн. за спричинену моральну шкоду, обумовлену також іншими порушеннями прав ОСОБА_1 .

Тобто, суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 134 028,00 грн.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог пункту 6 частини 1 ст. 374, пунктам 1, 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України оскаржувану ухвалу слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2019 року скасувати в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: