ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» червня 2019 року

м. Харків

справа № 616/1013/18

провадження № 22-ц/818/3126/19

Харківській апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бурлаки І.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 березня 2019 року, ухвалене суддею Риковим М.І.,-

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 липня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_1 заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному веб-сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (далі - кредитний договір).

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500,00 грн. та 5 відсотків від суми позову. Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично вважається пролонгованим на той самий строк.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 31 жовтня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 223 460,56 грн., де: заборгованість за кредитом - 6 070,62 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 212 799,35 грн.; заборгованість за пенею за користування кредитом та комісією - 4 590,59 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь частину вищевказаної заборгованість в розмірі 115 292,17 грн., з яких заборгованість за кредитом - 6 070,62 грн., заборгованість по відсотках за період з 13 липня 2007 року по 29 січня 2018 року - 109 221,55 грн., та судові витрати в розмірі 1 762,00 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 було подано заяву про застосування строку позовної давності, просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зважаючи на те, що нею останній платіж було здійснено в лютому 2014 року, за відсутності наступного платежу, позивачу стає відомо про порушення його прав, у зв`язку з чим, починає спливати трирічний строк позовної давності.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за спливом строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником АТ КБ «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначив, що станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Судом не було взято до уваги, що відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку - до останнього дня липня місяця 2016 року. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом 24 липня 2017 року, трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2019 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с. 94).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263, 264 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення по кредиту в повному об`ємі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Зважаючи на те, що Умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 12 жовтня 2015 року, зважаючи на що саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, а тому саме з цієї дати і розпочався перебіг строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 04 грудня 2018 року, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 13 липня 2007 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання к умовам та правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 12).

З тексту даної заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також із тексту заяви вбачається, що ОСОБА_1 ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити їй рахунок та надати зазначені в заяві послуги, зокрема кредитну картку з встановленим кредитним лімітом в сумі 250,00 грн.

Між сторонами кредитного договору були письмово згоджені всі суттєві умови договору.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір.

При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаної вище заяви про отримання банківських послуг.

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Проте, відповідач покладені на нього зобов`язання належним чином не виконував, зважаючи на що, відповідно до наданого позивачем розрахунку, утворилася заборгованість в розмірі 223 460,56 грн.

Разом з тим, позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на його користь лише частину заборгованості, що виникла за кредитним договором, в розмірі 115 292,17 грн., з яких заборгованість за кредитом - 6 070,62 грн., заборгованість по відсотках за період з 13 липня 2007 року по 29 січня 2018 року - 109 221,55 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором.

Що стосується заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності до вимог банку, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо застосування строку позовної давності та відмови АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позов з підстави пропуску такого строку.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс 14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом вказаного строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до суду першої інстанції не надано даних про закінчення або продовження строку дії кредитної картки, що була видана ОСОБА_1 . Також позивачем не було зазначено про наявність будь-яких поважних причин ненадання таких доказів до суду першої інстанції.

Згідно довідки, наданої позивачем до суду апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними картками № НОМЕР_2, термін дії червень 2015 року, та № НОМЕР_1, термін дії липень 2015 року. Проте, з довідки АТ КБ «Приватбанк» не вбачається дата видачі кредитної картки № НОМЕР_1 , оскільки кредитна картка за одним й тим самими номером НОМЕР_1 була видана 30 липня 2015 року та 12 жовтня 2015 року (а.с. 78).

Також зазначена довідка не підтверджує доводи апеляційної скарги про те, що строк дії кредитної картки, виданої ОСОБА_1 , закінчується у липні 2016 року (а.с. 70).

Отже, матеріали справи не містять будь-яких даних, з яких вбачається, що ОСОБА_1 було отримано дві кредитні картки з однаковим номером НОМЕР_1 , одна з яких терміном дії до липня 2019 року, а друга терміном дії до липня 2019 року, або кредитну картку з будь-яким іншим номером, строк дії якої встановлений до липня 2016 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції не надано належних та допустимих доказів про те, що після закінчення дії кредитної картки № НОМЕР_2 в червня 2015 року, ОСОБА_1 були видані нові кредитні картки № НОМЕР_1 , вона їх отримала та користувалась ними, або інша кредитна картка, строк дії якої закінчився в липні 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що до зазначених правовідносин не може бути застосована правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 181/467/17, та в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року та 18 червня 2014 року у справах №№ 6-14цс/14 та 6-61цсцс/14, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, оскільки за наданими до суду доказами встановлено, що строк дії кредитної картки закінчився раніше ніж здійснений останній платіж.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції відносно того, що останній платіж за кредитним договором в сумі 300,00 грн. ОСОБА_1 було здійснено 12 жовтня 2015 року (а.с. 10), строк цієї кредитної картки закінчився у липні 2015 року, зважаючи на що, за відсутності наступного платежу, позивачу стало відомо про порушення його прав, у зв`язку з чим, з цієї дати починає спливати трирічний строк позовної давності, який сплинув 12 жовтня 2018 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 04 грудня 2018 року (а.с. 3), колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що з позовом АТ КБ «Приватбанк» звернулося 24 липня 2017 року, спростовується матеріалами справи.

Аналогічні висновки містяться в правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постановах від 07 жовтня 2015 року та від 29 червня 2016 року у справах №№ 6-1295цс/16, 6-1188цс16.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, судом першої інстанції було обґрунтовано застосовано строк позовної давності по сумі кредиту та відсотках.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана належна оцінка, висновків суду першої інстанції вони не спростовують, у зв`язку з чим, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «24» червня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова І.В. Бурлака С.С. Кругова