Провадження № 22-ц/801/1038/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуСправа № 127/32728/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Копаничук С.Г.,

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2019 року, постановлене суддею Вохміновою О.С. у приміщенні цього ж суду о 12 год 45 хв., повний текст якого складено 01.04.2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розмірів аліментів, -

в с т а н о в и в :

20.12.2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів. Зазначила, що вона і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом дитинства. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2017 року з відповідача на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина і визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 4000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з погіршенням здоров`я дитини та збільшенням потреб дитини, а аліменти, що сплачує відповідач, є меншими ніж визначено законодавством України.

Рішенням суду від 26.03.2019 року позов задоволено частково, розмір аліментів змінено, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі, що підлягає індексації, в розмірі 2027 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку. В решті позову відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вказав, що обставини, викладені позивачем у позові щодо погіршення здоров`я дитини та збільшення її потреб не відповідають дійсності, оскільки вказані у лікарському висновку від 24.03.2017 захворювання дитини були виявлені ще у 2014 році, а станом на 18.01.2019 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Зазначив, що позивач навмисно вводить суд в оману, надавши докази, що не мають відношення до предмету спору, він не ухиляється від сплати аліментів, однак вказана сума є для нього досить значною, з огляду на розмір його заробітної плати, а з 01.02.2019 року з його заробітної плати здійснюється стягнення аліментів у розмірі ј частки від його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитини, так як він сам про це попросив роботодавця.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що про хворобу сина вона не зазначала під час розгляду справи про стягнення аліментів, оскільки з відповідачем мала домовленість про його допомогу у лікуванні дитини. Однак, при звернені до відповідача про допомогу останній відмовився. Окрім того вказала, що вона з сином не мають власного житла, посилалася на погіршення її матеріального стану у зв`язку з тим, що дитина -інвалід потребує постійного догляду, що перешкоджає її працевлаштуванню.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991, та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

За ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .Відповідно до ч.2 цієї статті , розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина 3 зазначеної статті також встановлює, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частинами 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина.За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 84 СК України) і виплачуються щомісячно.Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлено: з 1 липня 2018 р.-1944 гривні, з 1 грудня 2018. - 2027 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2019 року - 2 027 грн., з 01.07.2019 року - 2 118 грн., з 01.12.2019 року - 2 218 грн.

Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення суду від 23.09.2016 року. ОСОБА_3 проживає з матір`ю, має інвалідність з дитинства, в 2014 році йому проведено оперативне втручання (а.с. 5-9). Відповідач, ОСОБА_1 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2017 року у справі № 127/23808/16-ц, сплачує на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-18). Внаслідок зростання цін на товари та послуги майновий стан позивача та дитини змінився в бік погіршення, тому аліментів, що сплачує відповідач на підставі рішення суду, не вистачає для забезпечення потреб дитини. Станом на 31.12.2018 року заборгованість по аліментах у відповідача відсутня (а.с. 50-51). Зокрема, за вересень-грудень 2018 року сплачено по 794,01 грн. 17.01.2019 року боржник сплатив 1 191,01 грн. аліментів. ОСОБА_1 хворіє на остеохондроз хребта із хронічним больовим синдромом нижньої частини спини (а.с.46).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.03.2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі, що підлягає індексації, в розмірі 2027 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції враховував стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, реальні можливості відповідача і потреби його неповнолітнього сина, який має інвалідність з дитинства та виходив з того, що відповідач не довів тієї обставини, що він не може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи суму аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі 2027 грн., що становить прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою та може надавати матеріальну допомогу у такому розмірі.

Проте, колегія суддів вважає, що з таким висновком повністю погодитись не можна ,оскільки суд дійшов до нього без належного з`ясування обставин справи , наданих доказів та обґрунтування розміру присуджених відповідачеві аліментів.

В апеляційній скарзі та поясненнях, наданих під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач зазначав, що має невеликий дохід, який він отримує, працюючи на посаді водія-експедитора у ФОП ОСОБА_5 . Окрім того, він надав суду довідку про заробітну плату , відповідно до якої за період з березня 2018 року по грудень 2018 року її щомісячний розмір складає 3755 грн.

Таким чином ,сплачуючи щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у сумі 2027 грн., ОСОБА_1 не матиме змоги забезпечити достатній рівень життя для себе, оскільки, станом на час пред`явлення позову, прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. Разом з тим, чинним законодавством обов`язок з утримання дітей покладено на кожного з батьків. Покладаючи обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина у розмірі прожиткового мінімуму на дитину лише на батька у сумі 2027 грн., суд не врахував, що обов`язок утримання дитини лежить також на матері.

При визначенні необхідності зміни розміру аліментів суд не врахував, що позивач не надала і в матеріалах справи відсутні докази матеріального становища відповідача, які б свідчили про його можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а також той факт, що позивач і відповідач мають утримувати дитину в рівних частках. Також, у встановленому законом порядку, належними та допустимим доказами позивачка в суді першої інстанції не довела факт покращення матеріального стану платника аліментів з часу призначення аліментів за рішенням суду, і такі обставини не були встановленні при перегляді справи в апеляційному порядку.

Разом з тим, колегія суддів вважає доводи ОСОБА_2 щодо необхідності зміни розміру аліментів через зміни її матеріального стану внаслідок об`єктивних обставин підвищення цін ,збільшення вартості утримання дитини ,як такі ,що заслуговують на увагу, окрім доводів що стосуються стану здоров`я дитини ,яка є інвалідом з 2014 року ,оскільки ці обставини враховувалися судом при призначенні аліментів у січні 2017 року.

Що стосується погіршення стану здоров`я дитини та у зв`язку з цим збільшення потреб на лікування , як підстави для зміни розміру аліментів ,то вказане не має відношення до зміни розміру аліментів ,а може бути предметом окремих вимог відповідно до ст. 185 СК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що зміна судом першої інстанції розміру стягуваних аліментів на щомісячну суму у 2027 грн. є необґрунтованою, а розмір їх дещо завищеним.

З урахуванням усього наведеного, положень ст. ст. 180, 182 СК України та принципів розумності й справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу і розмір присуджених до стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 слід зменшити до 1 700 грн. щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а зміну розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина, необхідно розпочати з 20.12.2018 року - дня звернення позивача до суду з позовом.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні питання про стягнення аліментів суд допустив невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи ; невірно застосував та порушив норми права, рішення суду у відповідних частинах підлягає зміні.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору в розмірі 644,46 грн., а частину витрат, понесених відповідачем за подання апеляційної скарги в сумі 170,53 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2019 року змінити .

Замість слів : «2027 грн.» зазначити «1700 грн.» ; замість слів : « починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили » словами « з дня звернення до суду з даним позовом - 20.12.2018 року »

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 644,46 грн. судового збору.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 понесені за подання апеляційної скарги витрати в сумі 170,53 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий /підпис/ С.Г. Копаничук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Суддя С.Г. Копаничук