Провадження № 22-ц/811/296/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представниці відповідача ОСОБА_3 . - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Бойко О.М. від 02 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсними - відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львіської області від 08 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_5 задовольнити. Зазначає, що 25.04.2005 року її чоловік ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 купили у ОТВП у формі ТзОВ «Ярмарх» спірне приміщення магазину за адресою АДРЕСА_1 . Вказує на те, що на придбання 1/3 частки у будівлі магазину було витрачено 70833 грн. спільних коштів подружжя, та апелянт надавала ОСОБА_5 нотаріально посвідчену згоду на укладення цього договору і таке майно відповідно було спільною сумісною власністю подружжя. Звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні не дано оцінки доказам, якими ОСОБА_5 обґрунтовує свій позов, оскільки суд прийшов до помилкового висновку про відсутність обставин, які свідчать про порушення прав та інтересів ОСОБА_5 внаслідок оспорюваного ним договору купівлі-продажу від 04.11.1999 р. Зазначає, що права ОСОБА_5 як і її права порушені внаслідок наявності у розпорядженні відповідача ОСОБА_3 документу в простій письмовій формі під назвою «договір купівлі-продажу /гарантійні зобов`язання/» від 04.11.1999р. і не можуть бути поновлені поки цей договір не буде визнано недійсним, оскільки рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.12.2007 року по справі №22-2792/07 на підставі поданого ОСОБА_3 оспорюваного договору купівлі-продажу визнано право власності ОСОБА_3 на приміщення цілісного майнового комплексу (магазину) на АДРЕСА_1 та цим же рішенням було визнано недійсним договір купівлі-продажу цього ж приміщення від 25.04.2005 року. Крім цього, звертає увагу на те, що загальними зборами ОТВП у формі ТзОВ «Ярмарх» 28.10.2016 року було прийнято рішення відповідно до якого у випадку набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.11.1999 року та поновлення права власності ОТВП у формі ТзОВ «Ярмарх» на будівлю магазину, що знаходиться на АДРЕСА_1 , вказану будівлю буде передано у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в рівних частинах по 1/3 за договором купівлі-продажу, з врахуванням того, що ними повністю сплачено вартість будівлі станом на момент укладення договору купівлі-продажу 25.04.2005р.

В судове засідання окрім представників апелянта та відповідача решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, представниці відповідача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 41, 48 ЦК УРСР, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», ст.3 ЦПК України, п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що 04.11.1999 року між ОСОБА_8 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу /гарантійні зобов`язання/, відповідно до якого продавець продала покупцю приміщення майнового комплексу (магазин) загальною площею 1280 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . 25.04.2005 року між ОТВП у формі ТОВ «Ярмарх», як продавцем, та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як покупцями, укладено договір купівлі-продажу будівлі, за умовами якого продавець продав, а покупці купили в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожен, будівлю магазину, позначену в технічному паспорті літерою «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14.08.2007р. в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОТВП у формі ТОВ «Ярмарх», ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-проважу від 04.11.1999 року дійсним, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання договору купівлі-продажу від 25.04.2005 року недійсним та усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24.12.2007 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано дійсним укладений 04.11.1999 року ОСОБА_3 з TOB «Ярмарх» договір купівлі-продажу нежилого приміщення по АДРЕСА_1 і визнано за ОСОБА_3 право власності на це приміщення. Визнано недійсним укладений 25.04.2005 року TOB «Ярмарх» з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу цього ж приміщення та зобов`язано зазначених осіб не чинити ОСОБА_3 перешкод у його користуванні. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12.05.2008 року рішення Апеляційного суду залишено без змін. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.02.2012 року рішення апеляційного суду Львівської області від 24.12.2007 року в частин визнання дійсним укладеного 04.11.1999 року ОСОБА_3 з ОТВП ТОВ «Ярмарх» договору купівлі-продажу нежилого приміщення по вул. Гната Хоткевича, 8 в м. Львов, а також ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 12.05.2008 року в частині залишення зазначеної частини рішення апеляційного суду без змін скасовано. У позові ОСОБА_3 про визнання договору дійсним відмовлено, в решті рішення апеляційного суду Львівської області залишено без змін. Відтак, на даний час існує рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.04.2005р. Проте, як встановлено судом існує рішення суду, яке набрало законної сили про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу від 25.04.2005р. укладеного із позивачем, відтак, позивач не вправі оспорювати угоду, укладену 04.11.1999р., оскільки навіть у випадку визнання судом такої угоди недійсною майновий комплекс по вул.Хоткевича, 8, за наслідками недійсності угоди, підлягає поверненню у власність ТзОВ «Ярмарх», а не позивача ОСОБА_5 З огляду на зазначені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним зважаючи на відсутність обставин, які свідчать про порушення прав та інтересів позивача.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції - немає.

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , уточнивши вимоги якого просив визнати недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, укладений 04.11.1999р. між ОСОБА_8 , директором ОТВП у формі ТзОВ «Ярмарх» та ОСОБА_3 , директором ПП «Бізнес».

В обґрунтування позову покликався на те, що 25.04.2005 року між ним, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОТВП «Ярмарх» укладено договір купівлі-продажу за яким придбано нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 . Відповідно до умов договору за дане приміщення покупцями сплачено кошти, а договір купівлі-продажу зареєстровано. В подальшому відповідач повідомив про наявність іншого договору купівлі-продажу цього ж приміщення, укладеного 04.11.1999 року між ним та ОСОБА_8 . У зв`язку із цим ОСОБА_3 звертався до Галицького районного суду м. Львова з позовом про визнання спірного договору дійсним і визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.04.2005 року, рішенням суду у задоволенні його позову було відмовлено. Проте, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.12.2007р. визнано договір купівлі-продажу від 04.11.1999 року дійсним, а укладений ним договір від 25.04.2005 poку недійсним. Ухвалою Верховного Суду України від 22.02.2012 року рішення Апеляційного суду Львівської області в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 04.11.1999 року скасовано і постановлено у позові ОСОБА_3 про визнання договору дійсним відмовити. Однак, покупцями майнового комплексу, поставлено під сумнів достовірність договору від 04.11.1999р., що спонукало їх звернутися із заявою до правоохоронних органів. Постановою Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 25.10. 2008 року порушено кримінальну справу № 143-2120 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 358 КК України за фактом вчинення невстановленими особами підробки та використання завідомо підробленого документу - договору від 04.11.1999 року купівлі-продажу нежитлового приміщення (магазину) за адресою: АДРЕСА_1 , що підписаний директором ТОВ «Ярмрах» ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , в якому невстановлені особи виконали підпис від імені ОСОБА_8 та поставили відтиск підробленої печатки ОТВП у формі ТОВ «Ярмарх». Постановою слідчого позивача у даній справі визнаний потерпілим. В процесі досудового слідства було призначено та проведено ряд експертиз, про результати яких позивач дізнався 17.10.2013р. Відповідно до висновку №204/235 судово-технічної експертизи реквізитів документів та судово-технічної експертизи друкарських форм встановлено, що відтиск круглої печатки від імені ОТВП у формі ТзОВ «Ярмарх», який знаходиться у оспорюваному договорі купівлі-продажу від 04.11.1999р. нанесений не круглою печаткою ОТВП у формі ТзОВ «Ярмарх», вільні зразки якої надані на дослідження, а іншою рельєфною еластичною (гумовою або фото полімерною ) друкарською формою за допомогою водорозчинної фарбувальної речовини. Відповідно до висновку №731/732 судово-технічної експертизи реквізитів документів та судово-технічної експертизи друкарських форм відтиск круглої печатки ПП «Бізнес», який знаходиться у оспорюваному договорі купівлі-продажу від 04.11.1999р. нанесений в період вересня 2003р. - листопада 2004р. Оскільки вказані висновки експертиз однозначно свідчать про підробку вказаного договору вважає, що такий договір є недійсним. Зважаючи, що ці дані стали відомі позивачу після ознайомлення із висновками експертиз просить поновити пропущений строк позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано 4.11.1999 року між ОСОБА_8 , директором ОТВП у формі ТОВ «Ярмарх» - як продавцем, та ОСОБА_3 директором ПП «Бізнес» - як покупцем було укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу /гарантійні зобов`язання/, відповідно до якого продавець продала покупцю приміщення майнового комплексу (магазин) загальною площею 1280 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОТВП у формі ТОВ «Ярмарх».

Згідно ст. 41 Цивільного кодексу УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Статтею 48 зазначеного Кодексу було визначено одну із підстав недійсності угоди та наслідки недійсності, зокрема, визначено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Виходячи із зазначених положень Цивільного кодексу УРСР при визнанні угоди недійсною повинно вирішуватись питання і застосування передбачених законом наслідків (повернення сторін в попередній стан або відшкодування шкоди). Відтак, із позовом про визнання угод недійсними вправі звернутись сторони угоди або інші заінтересовані особи.

Крім цього, слід вказати і про те, що відповідачами у таких справах повинні бути сторони угоди (їх правонаступники), тобто особи на права та інтереси яких вплине рішення про визнання угоди недійсною та наслідки цього.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Із наведеного вище вбачається, що позивачем оспорено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, укладений 04.11.1999р. між ОСОБА_8 , директором ОТВП у формі ТзОВ «Ярмарх» та ОСОБА_3 , директором ПП «Бізнес», однак відповідачем до участі у справі залучено лише ОСОБА_3

Інших же осіб, прав та обов`язків яких стосується визнання такого договору недійсним (їх правонаступників) до участі у справі не залучено як співвідповідачів, хоча можливе рішення суду про задоволення позову та визнання згаданого договору купівлі-продажу недійсним (що для них породило б певні наслідки) відповідно прямо впливатиме на їх права та законні інтереси, оскільки змінюватиме правовідносини, що виникли на підставі оскаржуваного договору та в подальшому змінювались.

Без залучення згаданих осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, а саме правонаступників ОСОБА_8 , ТзОВ «Ярмарх», ПП «Бізнес» та відповідно вимоги про визнання недійсним та скасування такого прямо впливає на їх права та інтереси як осіб (правонаступників осіб), сторонами якого вони є, оскільки змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Відповідно, зважаючи на вказане, позов задоволений бути не міг.

Враховуючи вказане, слід вважати доводи апеляційної скарги безпідставними та саму скаргу слід відхилити, оскаржуване ж рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Окремо слід вказати і проте, що Цивільним процесуальним кодексом України, як в редакції на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на даний час, не передбачено можливості скасування рішення суду та саме задоволення позовних вимог однієї особи (позивача) за скаргою іншої особи, яка не брала участі у справі, оскільки кожна особа з окремим процесуальним статусом наділяється відповідними процесуальними правами та обов`язками та відповідно взмозі діяти виключно в своїх інтересах, а не інтересах іншої процесуальної особи (учасника справи). Відповідно позов може бути задоволено виключно за скаргою позивача, тобто особи, яка звернулась за захистом своїх прав до суду. Інша ж особа, прав та обов`язків якої, як вона вважає, стосується предмет спору не позбавлена права звернутись до суду з окремим позовом на захист своїх прав та законних інтересів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра