П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня2019 року м. Київ

Справа № 756/2043/18

Провадження: № 22-ц/824/9182/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Яценко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), третя особа: Приватне акціонерне товариство «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» (далі - ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ»), про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Зазначила, що 13 вересня 2012 року між нею, АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та третьою особою ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» було укладено кредитний договір. Вважала, що зміст договору суперечить встановленим нормам діючого законодавства. АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» не виконало переддоговірної роботи з позичальником всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року. Відповідачем не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, у тому числі, перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо. Кредитний договір і графік платежів не містить відомостей про розмір сум погашення основного боргу вартості сплати всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У кредитному договорі не визначена вартість всіх супутніх послуг, вартість інших фінансових зобов`язань споживача, відсутній перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Крім того, вказала, що їй протиправно нав`язано укласти договір страхування зі сплатою страхової винагороди. До того ж, на її думку, позбавлення її права відізвати свою згоду на обробку персональних даних є порушенням законодавства, а отже, є підставою для визнання такого пункту не дійсним. За таких обставин просила визнати кредитний договір № GP-3668530 від 13.09.2012 року недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 2 квітня 2019 року відмовлено в позові ОСОБА_1 .

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказане рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що положення кредитного договору не відповідають нормам, встановленим ч. 2 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не надав належної оцінки її доводам щодо недійсності договору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Хобта Д.О. в інтересах АТ «ПУМБ» просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача. Посилалась на те, що, підписуючи кредитний договір, позичальник засвідчила факт ознайомлення з його умовами та свою згоду на отримання послуги на цих умовах. Факт вчинення правочину під впливом обману не тільки не підтверджується належними та допустимими доказами, а й взагалі не обґрунтовується його існування, позивачем не зазначено відносно яких обставин вона, як позичальник, перебувала в омані. Окрім того, позивач не відмовилася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталась до кредитора за додатковими роз`ясненнями. Окрім того, зазначила, що позивачем не обґрунтовано наявності жодної ознаки, які в свідчили про несправедливість умов укладеного кредитного договору. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм як матеріального, так і процесуального права, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.360 ЦПК України ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» не скористалась.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 13 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» (після зміни назви - АТ "ПУМБ"), та третьою особою ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» було укладено кредитний договір № GP-3668530, згідно якого банкзобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19 999,55 грн., а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути надані кредитні кошти протягом 24 місяців, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 16% річних та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 1,30% річних (а.с.10-11).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ», третя особа: ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк/фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Договір, у силу статті 638 ЦК України вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вказаних вимог є підставою для визнання недійсним правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України, викладеній 08.06.2016 у справі № 6-330цс16, аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Згідно з пунктом 2.1 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору), банки зобов`язанні перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши, зокрема, умови кредитування, а саме можливу суму кредиту; орієнтовну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. У пунктах 2.4, 2.5 Правил встановлено, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

У пунктах 3.1, 3.2 Правил передбачено, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, які діяли на час укладення кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вбачається зі змісту кредитного договору, перед укладанням договору ОСОБА_1 була повідомлена в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, ознайомлена з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються Банком на інформаційних стендах у відділеннях Банку та на його офіційному сайті. Ці умови є типовими умовами договорів про надання споживчих кредитів, договорів карткового рахунку та договорів рахунку, які також оприлюднення на офіційному сайті банку.

Як вбачається з матеріалів справи, в кредитному договорі № GP-3668530 від 13 вересня 2012 року було визначено суму кредитування, розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту та сплати процентів.

Також, при укладенні кредитного договору сторонами було погоджено умови щодо встановлення комісії

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Позивачка не зверталася до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання кредиту згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами того, що умови кредитного договору № GP-3668530 від 13 вересня 2012 року порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

При цьому, суд обґрунтовано відхилив доводи позивачки про те, що відповідачем було примушено та нав`язано в порушення вимог законодавства до укладення договору добровільного страхування з ПАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ».

Підписуючи кредитний договір, позивач чітко засвідчила факт ознайомлення з його умовами та свою згоду на отримання послуги на цих умовах, зокрема, на укладення договору страхування.

Згідно заяви (пропозиції) на отримання кредиту, позичальнику відомо, що укладення договору страхування не є обов`язковою умовою отримання кредиту в банку, що таку послугу обрано позичальником за власною ініціативою, відносини за договором страхування виникають виключно між страхувальником та страховиком - ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ».

Позивачка не висловлювала застережень щодо умов оспорюваного договору.

Також, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на невідповідність положень п. 5 договору ст. 8 Закону «Про захист персональних даних», оскільки її фактично позбавлено права відізвати свою згоду на обробку персональних даних.

Згідно п. 5 кредитного договору позичальник надав згоду банку на розкриття будь-якої інформації, в тому числі такої, що містить банківську таємницю, яка стала відома Банку при укладенні Кредитного договору і Договору страхування та протягом строку їх дії, про позичальника (персональні дані), про умови кредитного договору та Договору страхування, про стан заборгованості позивальника за Кредитним договором тощо третім особам: новим кредиторам позичальника, у випадку відступлення (передачі) Банком свої прав за кредитним договором цим особам або у випадку виникнення у Банку наміру здійснити таке відступлення (передачу) до фактичного його здійснення; контрагентам (партнерам) банку, включаючи консультантів, підприємства торгівлі, аудиторів, юридичні та страхові компанії, посередників архівні установи та організації тощо, які будуть залучені банком на договірній конфіденційній основі до процесу споживчого кредитування або у зв`язку з ним; бюро кредитних історій, в тому числі свою згоду на збір , зберігання використання та поширення через них вказаної інформації; до Єдиної інформаційної системи «Реєстр позичальників», яку веде національний банк України, спеціально уповноваженому органу виконавчої влади з питань фінансового моніторингу, - у випадках, передбачених законодавством; правоохоронним органам, - на їх запити у зв`язку розслідуванням кримінальних справ, пов`язаним із отриманням кредиту.

Надання згоди банку на обробку персональних даних у визначеному обсязі у зв`язку з укладенням кредитного договору не суперечить вимогам Закону та забезпечує реалізацію кредитором своїх прав та інтересів.

При цьому, позивачка порушувала питання про визнання недійсним договору в повному обсязі, а не окремих положень.

Також слід відмітити, що з позовом про визнання недійсним кредитного договору ОСОБА_1 звернулася лише через шість років після його укладення.

Суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним відповідно до положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 квітня 2019 року ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова