№ 317/149/19
№/п 2/317/464/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ачкасова О.М.

при секретарі Купрієнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадковий житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, посилаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 . Позивачка та відповідачка є дітьми померлого та, як спадкоємці за законом, прийняли спадщину, звернувшись до приватного нотаріуса Чернявського В.В., в зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. При оформленні спадщини, сторони в нотаріальному порядку уклали Договір про розподіл спадкового майна від 27.09.2018 року, згідно умов якого, позивачкою буде успадковуватися житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,060 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 позивачка оформила в нотаріальному порядку та отримала свідоцтво про право на спадщину, а при оформленні прав на спадковий житловий будинок та господарські споруди нотаріусом було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що Договір купівлі-продажу на цей житловий будинок, який був посвідчений секретарем Долинської сільської ради за р №25 від 04.08.1986 року за спадкодавцем ОСОБА_3 за його життя не був зареєстрований в БТІ , тому позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним шляхом, від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, до суду від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, визнала позов.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, до суду від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 04.01.2018 року встановлений факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений актовий запис № 16.

Факт родинних відносин позивачки з батьком підтверджений наданим суду свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про шлюб.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Чернявського ОСОБА_4 .В. з заявами про прийняття спадщини за законом, що підтверджується наданою суду копією спадкової справи № 17/2018.

У відповідності до п. 2 Договору про розподіл спадкового майна, укладеного 27. 09.2018 року, житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Виконавчим комітетом Долинської сільської ради народних депутатів Запорізького району Запорізької області 04.08.1986 року за № 25 перейдуть в цілому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом у власність - ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» у разі неподання відомостей ( інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №15/02-31 від 09.01.2019, виданої приватним нотаріусом ОСОБА_5 , позивачці було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок після смерті батька ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю реєстрації Договору купівлі-продажу в БТІ.

Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, застосовуються положення ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

На час укладення договору купівлі-продажу спадкового будинку ОСОБА_3 , а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2 , діяли норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 128 ЦК 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється передача розпорядчого документу на речі. При цьому ч. 2 ст. 227 УРСР передбачала реєстрацію жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої ради, але не визначала, що власник набуває право власності виключно після реєстрації договору в виконавчому комітеті сільської ради.

Право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими спорудами набуто ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого секретарем Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області договору купівлі-продажу, який зареєстрований в книзі записів нотаріальних дій за №25 від 04.08.1986 року, що на думку суду відповідає вимогам ст. 227 ЦК УРСР (1963 р.). Оригінал договору купівлі-продажу знаходився у ОСОБА_3 та на теперішній час знаходиться у позивачки, а знаходження у спадкодавця оригіналу Договору підтверджує виникнення у нього права власності на цей будинок.

Даний договір складено згідно п.62 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УССР» від 31.10.1975 року і п. 45 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконкомами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих» від 19.01.1976 року, ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат», де зазначено, що у населених пунктах, де немає нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють нотаріальні дії, крім іншого, посвідчують угоди (договори, довіреності та інше).

Згідно з п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом МЮ УРСР 191.01.1976 року №1/5 нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських , селищних, міських рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету.

Відповідно п. 1 ст. 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу УССР» від 31.01.1966 року, що діяла до 13.01.1995 року тільки в містах та селищах міського типу реєстрацію житлових будинків проводило бюро технічної інвентаризації.

Згідно п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно до ст. 1299 ЦК України: якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна ( стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як роз`яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність державної реєстрації на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який, оформивши спадщину, не здійснив її державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги в рівних частках є діти, батьки та дружина (чоловік) померлого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення.

Таким чином, на підставі викладених фактів та наданих доказів, суд вважає можливим визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадковий житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 200, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1261, 1268 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б, В», ворота з хвірткою №1, паркан №2, водопровід №3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21.06.2019 року.

Суддя: О.М. Ачкасов