ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 175/1147/13-ц

провадження № 61-16274 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Дніпропетровський міжрайонний екологічний прокурор в інтересах держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

треті особи - Державна інспекція сільськогосподарського господарства у Дніпропетровській області, садове товариство «Геотехнік»,

розглянувши в порядку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року в складі колегії суддів Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У 2013 році Дніпропетровський міжрайонний екологічний прокурор в інтересах держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи Державна інспекція сільськогосподарського господарства у Дніпропетровській області, садове товариство «Геотехнік», та просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , видані ОСОБА_1 та зареєстровані Державним земельним кадастром 01 жовтня 2007 року за № 34, № 33, № 31, № 32, № 35; зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави земельну ділянку площею 0,1229 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_6 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_7 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий номер НОМЕР_8 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_4 , кадастровий номер НОМЕР_9 та земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_5 , кадастровий номер НОМЕР_10 .

В обґрунтування позову прокурор зазначав, що дані земельні ділянки були передані радою у приватну власність з порушенням установленого законом порядку, а тому державні акти на право власності мають бути визнані недійсними, а землі - витребувані в ОСОБА_1 і повернуті у державну власність.

Указує, що про порушення прав держави прокуратура дізналася під час проведення перевірки дотримання відповідною радою вимог земельного законодавства, а саме в 2012 році.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що прокурор звернувся до суду з даним позовом після спливу позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року апеляційні скарги Прокуратури Дніпропетровської області, Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, СТ «Геотехнік» задоволено,рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5, видані ОСОБА_1 та зареєстровані Державним земельним кадастром 01 жовтня 2007 року за № 34, № 33, № 31, № 32, № 35; зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність держави земельну ділянку площею 0,1229 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер № НОМЕР_6 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_2 , кадастровий номер № НОМЕР_7 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий номер № НОМЕР_8 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_4 , кадастровий номер № НОМЕР_9 та земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_5 , кадастровий номер № НОМЕР_10 .

Апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 набув право власності на земельні ділянки на підставі нікчемних правочинів, а тому наявні правові підстави для визнання недійсними відповідних державних актів на землю, а також для повернення цих земельних ділянок у державну власність.

При цьому, прокуратура звернулася до суду в межах позовної давності, оскільки про порушення прав держави прокуратура дізналася під час проведення перевірки дотримання відповідною радою законодавства щодо порядку передачі земель у приватну власність громадянам, а саме в 2012 році

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі та зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року до завершення розгляду даної касаційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року вказану справу призначеного до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить касаційну скаргу задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення СТ «Геотехнік» на дану касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Кіровської селищної ради Дніпропетровського району та області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_7, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надані у власність земельні ділянки прибережно-захисної смуги річки Дніпро для будівництва та обслуговування житлового будинку; площею відповідно 0,1229 га, 0,1228 га, 0,1228 га, 0,1228га, 0,1228 га по АДРЕСА_6 з видачею кожному державних актів серії НОМЕР_21, № НОМЕР_22, № НОМЕР_19, № НОМЕР_12 , № НОМЕР_20.

У 2007 році на підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 набув право власності на зазначені земельні ділянки та отримав державні акти на право власності на землю, а саме - серії НОМЕР_1 площею 0,1229 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_6 , серії НОМЕР_13 - на земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_7 , серії НОМЕР_14 - на земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий номер НОМЕР_8 , серії НОМЕР_15 - на земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_4 , кадастровий номер НОМЕР_9 та серії НОМЕР_16 - на земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_5 , кадастровий номер НОМЕР_10 .

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2008 року визнано нечинним державний акт на право власності на земемлю серії НОМЕР_17 .

Рішеннями Дніпропетровського районного суду від 20 квітня 2011 року та від 23 березня 2015 року визнано недійсними державні акти на право власності на землю серії НОМЕР_18 , № НОМЕР_19 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_20 .

Рішенням Дніпропетровського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року, рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району та області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок» визнано незаконним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону частково.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року в справі № 6-140цс14).

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, у якій також зазначено, що оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю в пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вказане, в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Ураховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для повернення земельних ділянок у власність держави не ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, а позовна вимога про витребування земельних ділянок підлягає задоволенню.

Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.

Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна тривалість позовної давності встановлена у три роки. Відповідно до часитини першої статті 261 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Як у разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, так і в разі подачі позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фінікарідов проти Кіпру» механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Правильним є висновок апеляційного суду, що в даному випадку перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів, а тому строк позовної давності не порушений, оскільки про порушення прав держави прокуратура дізналася під час проведення перевірки дотримання відповідною радою вимог земельного законодавства, а саме в 2012 році.

За встановлених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення апеляційного суду в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги та зміни рішення апеляційного суду в частині позовної вимоги про витребування земельних ділянок і повернення їх у власність держави.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року в частині позовної вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року змінити та викласти його резолютивну частину в наступній редації: «витребувати в ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1229 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер № НОМЕР_6 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_2 , кадастровий номер № НОМЕР_7 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий номер № НОМЕР_8 , земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_4 , кадастровий номер № НОМЕР_9 та земельну ділянку площею 0,1228 га, розташовану по АДРЕСА_5 , кадастровий номер № ».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат