Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 752/2605/13-ц

провадження № 61-12774св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

позивач - публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - приватне підприємство «Ратмир Соло»,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у складі судді: Плахотнюк К. Г. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2012 року ПАТ «Марфін Банк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ПП «Ратмир Соло», про звернення стягнення на іпотеку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 вересня 2005 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками з 12 листопада 2010 року є ПАТ «Марфін Банк» та ПП «Свічколап Трейдінг» було укладено кредитний договір № 76/K, про надання кредиту у вигляді кредитної лінії з 27 вересня 2005 року з кінцевим терміном погашення по 27 вересня 2010 року включно з лімітом заборгованості 1 500 000 доларів США для поповнення обігових коштів, фінансування витрат на ремонт виробничих і офісних приміщень, придбання нерухомого майна зі сплатою за користування кредитними коштами 14,5 % річних за фактичний період користування від фактичної суми заборгованості за кредитом щомісяця та погашенням кредиту відповідно до графіку.

Для забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між кредитором та ОСОБА_1 28 вересня 2005 року було укладено іпотечний договір № 655 предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 2004 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу головного управління житлового забезпечення за № 2252-С/КІ від 01 грудня 2004 року. На момент укладення договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 851 729 грн, що за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору складає 168 859,20 доларів США.

На виконання умов кредитного договору № 76/К від 27 вересня 2005 року ВАТ «Морський транспортний банк» 28 вересня 2005 року надано позичальнику у користування грошові кошти. Позичальник не здійснює платежів у рахунок погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, чим порушує взяті на себе зобов`язання за договором, що за умовами кредитного договору є підставою для нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який виплачується пеня від простроченої суми.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, порушенням строків погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, непогашенням неустойки, що була нарахована згідно умов кредитного договору, позивачем 16 грудня 2008 року було направлено на адресу позичальника та його поручителя вимоги за вих. №№ 2160/04, 2163/04 про усунення порушень забезпеченого іпотекою зобов`язання, однак зазначені вимоги ВАТ «Морський транспортний банк» не були виконані ПП «Свічколап Трейдінг» та його поручителем.

Станом на 25 жовтня 2011 року заборгованість ПП «Свічколап Трейдінг» за кредитним договором становить 1 531 307 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом валют НБУ станом на 25 жовтня 2011 року становить 12 200 277,12 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 893 100 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 7 123 097,67 грн; заборгованості за відсотками - 383 430,96 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 3 058 130,31 грн; заборгованості за нарахованою пенею за несплату основного боргу - 243 730,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 943 319,87 грн; заборгованості за нарахованою пенею за несплату відсотків за використання кредиту - 11 045,40 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 83 515,09 грн.

ПАТ «Марфін Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог кредитора щодо погашення заборгованості за кредитним договором розмір якої складає - 1 531 307 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом валют НБУ станом на 25 жовтня 2011 року становить 12 200 277,12 грн, звернувши стягнення на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої становить 851 729 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ПП «Ратмир-Соло» за кредитним договором № 76/К від 27 вересня 2010 року по поверненню кредиту у розмірі 893 100 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 123 097,67 грн; несплачених відсотків - 383 430,96 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 3 058 130,31 грн; нарахованої пені за несплату основного боргу - 243 730,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 1 943 319,87 грн; нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом - 11 045,40 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 83 515,09 грн на користь ПАТ «Марфін Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В., зареєстрованого у реєстрі за № 655, яким є квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 149,4 кв. м; жилою площею 105,8 кв. м; кількість житлових кімнат: 4 (чотири), що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 2004 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу головного управління житлового забезпечення м. Києва за № 2252-С/КІ від 01 грудня 2004 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10 грудня 2004 року у реєстровій книзі № 392-125 під реєстровим № 43955, вартість якої на момент укладення договору складала 851 729 грн, що за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору складала 168 859,20 доларів США, шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПП «Свічколап Трейдінг» порушено умови кредитного договору від 27 вересня 2005 року, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором. Оскільки виконання основного зобов`язання за кредитним договором забезпечено укладеним між банком та ОСОБА_1 договором іпотеки від 28 вересня 2005 року, тому суд зробив висновок про можливість задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки. Стосовно заяви представника відповідача про нарахування позивачем суми боргу за кредитним договором №76/К з порушенням позовної давності, суд вказав, що вона залишається поза увагою суду, оскільки представник відповідача клопотання про застосування строків позовної давності при вирішенні заявленого спору суду не заявляв.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року змінено, зазначивши в останньому реченні другого абзацу його резолютивної частини після слів «шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки» замість «для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій» слова «в розмірі 3 840 850грн (три мільйони вісімсот сорок тисяч вісімсот п`ятдесят грн)». В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості має проводитися з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та не може бути застосовано без визначення вартості початкової ціни предмета іпотеки. Апеляційний суд визначив початкову ціну предмета іпотеки на підставі висновку експерта КНДІСЕ від 28 березня 2017року за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 7927/16-42.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що пеня нарахована банком поза межами позовної давності і вважає, що суди неправильно застосували статтю 267 ЦК України. Вказує, що реєстр поштових відправлень не підтверджує направлення відповідачу та третій особі вимоги про дострокове виконання зобов`язання. Вказує, що судом апеляційної інстанції відмовлено у призначенні повторної судової оціночної експертизи, хоча у висновку експерта та звіті про оцінку майна, що містяться у матеріалах справи, визначена різна ціна предмета іпотеки.

У червні 2019 року ОСОБА_1 надала письмові пояснення, у яких вказує, що у провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/3799/19 за позовом ПАТ «МТБ Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» та ТОВ «Феномен Солюшнз», тертя особа - КП «Реєстратор», про визнання недійсними договорів та скасування записів про державну реєстрацію права власності на майно, що свідчить про реалізацію банком право на звернення стягнення на предмет іпотеку у позасудовому порядку. Тому звернення із цим позовом призведе до подвійного стягнення.

Зазначає, що суди при розгляд справи встановили, що розмір несплачених відсотків станом на 25 жовтня 2011 року становить 3 058 130,31 грн, тоді як з 16 грудня 2008 року банк втратив право нараховувати відсотки за кредитним договором, що відповідає висновкам, які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Вважає, що банк звернувся із позовом про звернення стягнення на майно поза межами позовної давності, що відповідає висновку, який викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16. Вказує про неможливість виселення із предмета іпотеки без надання іншого житлового приміщення, що узгоджується із висновок, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 27 вересня 2005 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ПП «Свічколап Трейдінг» було укладено кредитний договір № 76/K про надання кредиту у вигляді кредитної лінії.

Відповідно до умов кредитного договору № 76/K ВАТ «Морський транспортний банк» зобов`язалося надати позичальникові кредитні кошти на строк з 27 вересня 2005 року до 27 вересня 2010 року включно з лімітом заборгованості 1 500 000 доларів США для поповнення обігових коштів, фінансування витрат на ремонт виробничих і офісних приміщень, придбання нерухомого майна зі сплатою за користування кредитними коштами 14,5 % річних за фактичний період користування від фактичної суми заборгованості за кредитом щомісяця та погашенням кредиту відповідно до графіку. Позичальник має право багаторазово отримувати кошти за кредитом і погашати заборгованість таким чином, щоб фактичний залишок заборгованості за кредитом не перевищував, встановленого у пункті 1.1. цього договору, ліміту. Видача коштів за кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невід`ємними частинами цього договору, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний валютний рахунок позичальника № НОМЕР_1 відкритий у філії банку у м. Києві МФО 300829.

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером № 23 від 28 вересня 2005 року про перерахування філіалом ВАТ «Морський транспортний банк» у м. Києві на рахунок ПП «Свічколап Трейдінг» № 1840 кредиту по кредитному договору № 76/К від 27 вересня 2005 року у національній валюті 4 545 000 грн.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору № 76/к від 27 вересня 2005 року, між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 28 вересня 2005 року було укладено іпотечний договір № 655.

Предметом іпотечного договору є квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 2004 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу головного управління житлового забезпечення м. Києва за № 2252-С/КІ від 01 грудня 2004 року, зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10 грудня 2004 року у реєстровій книзі №392-125 під реєстровим № 43955.

При зверненні до суду із позовом ПАТ «Марфін Банк» вказувало, що позичальник ПП «Свічколап Трейдінг» не виконує свої зобов`язання за кредитним договором № 76/К від 27 вересня 2005 року.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отриманої 29 березня 2011 року: юридична особа ПП «Свічколап Трейдінг» було зареєстровано 24 травня 2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний код 32420973; 05 лютого 2009 року державним реєстратором внесено зміни до установчих документів юридичної особи ПП «Свічколап Трейдінг» щодо найменування ПП «Адонатєп»; 18 травня 2009 року вчинено державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Адонатєп» щодо найменування юридичної особи ПП «Ратмир-Соло».

На підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості суди встановили, що позичальник ПП «Ратмір-Соло» за кредитним договором № 76/К від 27 вересня 2005 року станом на 25 жовтня 2011 року має заборгованість по погашенню кредиту та сплаті відсотків у розмірі 1 276 530, 96 доларів США, з підстав порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором, щодо погашення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом нараховано пеню у розмірі 2 019 049,15 грн. Заборгованість складається з: непогашеного тіла кредиту - 893 100,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 7 123 097,67 грн; несплачених відсотків - 383 430,96 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 3 058 130,31 грн; нарахованої пені за несплату основного боргу - 243 730,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 943 319,87 грн; нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом - 11 045,40 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 83 515,09 грн.

В іпотечному договорі, укладеному 28 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Морський транспортний банк», сторони обумовили, що:

іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитного договору від 27 вересня 2005 року №76/К, згідно з яким іпотекодержатель зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом заборгованості 1 500 000, 00 доларів США з 27 вересня 2005 року і терміном погашення до 27 вересня 2010 року включно зі сплатою 14,5 % річних за фактичний період користування кредитом (пункт 1.2.);

для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, що є власністю іпотекодавця, а саме квартиру, загальною площею 149,4 кв. м, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 (пункт 1.6.);

предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя, тому цей договір, на виконання вимог частини другої статті 369 ЦК України та частини третьої статті 65 СК України, вчиняється за згодою чоловіка іпотекодавця - ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року за реєстровим № 654 (пункт 1.11.11.);

іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (пункт 2.1.8.1.);

у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, комісії, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог (пункт 2.1.10.);

звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання, або в примусовому порядку. Іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.2.);

у разі порушення позичальником умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов цього договору іпотекодержатель надсилає позичальнику і іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушень зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору (пункт 4.4.);

реалізація предмета іпотеки, на який звернено стягнення провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено даним договором, законодавством чинним на момент реалізації предмету іпотеки. Початкова ціна предмета іпотеки для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, визначеному п.1.10 даного договору, або, за вимогою іпотекодержателя, визначається незалежними суб`єктами оціночної діяльності, призначеними іпотекодержателем (пункт 4.4.4.1.).

Суди встановили, що ВАТ «Морський транспортний банк» 16 грудня 2008 року на адресу ПП «Свічколап Трейдінг» було направлено повідомлення про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 76/К від 27 вересня 2005 року та повідомлено про необхідність у термін не пізніше семи календарних днів з дати одержання повідомлення, погасити прострочену заборгованість, а у разі несплати, повідомляють про звернення до суду з позовом щодо розірвання кредитного договору та дострокового повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій у порядку передбаченому пунктами 3.2.5, 3.3.5 цього договору, а також шляхом звернення стягнення на заставлене майно, за умов, передбачених пунктом 3.3.2. цього договору За даними реєстру № 155 на кореспонденцію відправлену позивачем 20 грудня 2008 року, відправлено рекомендованого листа на ім`я ОСОБА_1 .

У пункті 1 частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Суди встановили, що ВАТ «Морський транспортний банк» вимагало від позичальника та відповідача усунення порушень забезпеченого іпотекою зобов`язання, направленням 16 грудня 2008 року письмових вимог за № 2163/04, 2160/04.

При визначенні розміру заборгованості та її складових суди вказали, що заборгованість за кредитним договором № 76/К від 27 вересня 2010 року станом на 25 жовтня 2011 року становить: становить 893 100 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 7 123 097,67 грн; несплачених відсотків - 383 430,96 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 3 058 130,31 грн; нарахованої пені за несплату основного боргу - 243 730,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 1 943 319,87 грн; нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом - 11 045,40 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 83 515,09 грн.

Разом із тим при перегляді рішення суду першої інстанції апеляційний суд не перевірив період нарахування, розмір та склад заборгованості.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу задоволено частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасовано і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то підстави для поновлення виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року скасувати.

Передати справу № 752/2605/13-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук