Дата документу 19.06.2019 Справа № 335/2109/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2109/18 Головуючий у 1 інстанції: Соляник А. В.
провадження № 22-ц/807/1405/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, про визнання договору про надання банківських послуг неукладеним,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н від 12.02.2015, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. При встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідач умови договору виконував неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 21.01.2018р. становить 36 397,62 гривень, яка складається із: 9 610,14 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 2 339,89 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 22 238,18 гривень - заборгованість за пенею, а також штрафів на підставі пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, у розмірі 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 1 709,41 гривень - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 36 397,62 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 762,00 гривень.

25.05.2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання договору про надання банківських послуг за платіжною карткою № НОМЕР_1 неукладеним. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що звернення до банку із заявою викликано бажанням оформити платіжну картку. В цей же час, жодних договорів про отримання кредитної картки ним не укладалось, кредитні кошти не отримувались.

Вказував, що договір банківських послуг за платіжною карткою № НОМЕР_1 є неукладеним, оскільки сторони в належній формі не досягли згоди щодо його істотних умов. Крім того, на підставі вимог ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всупереч вимог Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про банки та банківську діяльність» не надав йому інформації про умови кредитування. Надання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 8 000 грн. не підтверджено первинними бухгалтерськими документами. Жодних заяв відносно наданих у справу Умов та правил банківських послуг та Тарифів банку Худяков В.І. не підписував. З наведених підстав просив визнати договір про надання банківських послуг неукладеним (а.с. 64-66).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 січня 2019 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 36 397,62 грн. за кредитним договором № б/н від 12.02.2015р.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ " ПРИВАТБАНК " судові витрати у розмірі 1762,00грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання договору про надання банківських послуг за платіжною карткою № НОМЕР_1 неукладеним відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог банку відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

У відзиві на скаргу банк вказував, що суд повно та всебічно дослідив усі надані сторонами докази та встановив дійсні правовідносини сторін, а тому правильно вирішив справу. Просить в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, які підтримали кожен свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, витребувавши додаткові докази від банку, дослідивши їх та надані банком додаткові письмові пояснення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені на обґрунтування неукладеності договору між сторонами у справі обставини, спростовуються матеріалами справи, якими, натомість, підтверджується, що договір укладено належним чином шляхом приєднання клієнта до стандартних умов, підписувати які не являється обов`язковим, умови договору узгоджені, кредит надано шляхом його встановлення на картку, перераховано на інший рахунок з авторизацією клієнта, а тому він має нести обов`язок з повернення кредитних коштів та всіх нарахованих у зв`язку з його отриманням складових.

Судом встановлено, що 12.02.2015 між сторонами було укладено договір б/н шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредитну картку

«Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Зазначений договір відповідає вимогам частини першої статті 634 Цивільного кодек-

су України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені

однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 поставив підпис у графі про згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що дана заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_1 також підтвердив, що він ознайомився із договором про надання банківських послуг і погоджується з його умовами (а.с. 7).

Крім того, в матеріалах справи наявна фотографія ОСОБА_1 у відділенні банку разом із виданою йому картою (а.с. 85). Та особисте підписання анкети-заяви і отримання карти у банку та користування нею як картою для виплат не заперечував сам ОСОБА_1 .

З наданого банком розрахунку заборгованості за договором вбачається, що 22.06.2016 ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 7 994,90 грн. Саме з цієї дати розпочалось нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом, а після виникнення прострочення - пені та штрафних санкцій (а.с. 6).

Аналогічна інформація випливає з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.02.2015 по 21.01.2018 (а.с. 81-84).

ОСОБА_1 зазначав, що кредитний ліміт встановлено банком безпідставно, оскільки він з такою заявою не звертався, а також неправомірно здійснено переказ цих коштів на іншу карту без його розпорядження. Вказував в ході розгляду справи, що в цій операції від 22.06.2016р. вбачаються шахрайські дії, до яких він не причетний.

Суд визнав необгрунтованими такі посилання ОСОБА_1 про те, що йому протиправно було встановлено кредитний ліміт на його карту, оскільки він став потерпілим від шахрайських дій невідомих осіб, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 в своєму зустрічному позові підтвердив, що йому телефонували невідомі особи та просили повідомити паролі та інші дані з надісланого банком СМС-повідомлення. Таким чином, саме ОСОБА_1 у даному випадку є відповідальною особою за переказ коштів внаслідок розголошення ним відповідної інформації, необхідної для такого переказу.

Кредитний ліміт був встановлений банком відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, з якими ОСОБА_1 погодився шляхом підписання анкети-заяви. Неправомірності таких дій банку ОСОБА_1 та його представник під час розгляду справи належними та допустимими доказами не довели.

З наданих банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 суд встановив, що банк надав кредитні кошти, а клієнт здійснив використання кредитних коштів після 22.06.2016, що посвідчує фактичне виконання умов кредитного договору.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд визнав, що заборгованість, яку просить стягнути банк підтверджується розрахунком, який базується на відомостях виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , а тому стягнув визначену банком заборгованість у розмірі 36 397.62 грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки в них не мається письмового кредитного договору, а у анкеті-заяві не зазначено про його наміри та бажання укласти кредитний договір, оскільки у графі бажаний розмір кредитного ліміту проставлено прочерк. Умови та правила надання банківських послуг ним не підписані, а тому не можуть бути складовою договору, а також не відібрано у нього зразка підпису, що є обов`язковою умовою при відкритті банківського рахунку. Вказує, що грошових коштів він фактично не отримував і не ініціював їх переказ на користь третіх осіб, та в справі не містить жодного бухгалтерського документу, який би підтверджував здійснення фінансової операції за його розпорядженням. Переказ коштів у сумі 7994,90 грн. 22.06.2016р. ініціювався з фінансового телефону, який йому не належить, що підтверджує, на його думку, несанкціоноване списання коштів з вини банку, а тому він не може нести обов`язку з їх повернення.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції ухвалами від 10.04.2019р. та від 08.05.2019р. витребував у банку матеріали службового розслідування за заявами ОСОБА_1 щодо повідомлених ним фактів несанкціонова-ного переказу коштів з його рахунку, зокрема, інформацію про зміну фінансового номеру клієнта, порядку проходження ідентифікації клієнта в момент зміни кредитного ліміту та здійснення операції переказу коштів, щодо страхування кредитного ліміту.

Вивчивши матеріали справи, нові докази, додаткові письмові пояснення банку у відповідь на ухвали апеляційного суду, колегія за їх сукупністю дійшла до наступного.

За змістом анкети-заяви, яку підписано ОСОБА_1 12.02.2015р., вона містить назву «Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ( а.с. 7).

Суд правильно встановив, що ОСОБА_1 поставив підпис у графі про згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що дана заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_1 також підтвердив, що він ознайомився із договором про надання банківських послуг і погоджується з його умовами.

Крім вказано змісту, далі в анкеті-заяві зазначається, що ОСОБА_1 підтвердив також, що він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Також анкета-заява містить погодження про те, що клієнт не планує здійснювати угоди за дорученням третіх осіб та в інтересах третіх осіб, можливість вирішального впливу з боку інших осіб на проведенням ним фінансових операцій відсутня, та у випадку появи такої особи («контролера») він зобов`язується повідомити про це банк.

Дійсно, у анкеті-заяві не відмічена бажана сума кредитного ліміту, але й про вид карти графа не заповнена, що не дає підстави вважати, що вона не була отримана ОСОБА_1 Та без такої відмітки останній не заперечує, що отримав на підставі вказаної анкети-заяви картку «Універсальна» VIZA GOLD № НОМЕР_1 зі строком дії до 05/18, якою користувався як картою для виплат.

Суд вірно визначив, що укладений в такий спосіб договір є договором приєднання, оформлення якого врегульовано ст.ст. 634, 639 ЦК України.

Вказане також підтверджується положеннями пункту 7 «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів», затвердженої постановою НБУ № 492 від 12.11.2003р., яким передбачено, що умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції; договір банківського рахунку, договір банківського вкладу та договір рахунку умовного зберігання (ескроу) укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній); договір банківського рахунку та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет.

Відтак, клієнт міг приєднатись до затверджених банком складових договору та не лише до якоїсь однієї частини договору, а тільки до всього в цілому, що складається відповідно до кількох вищенаведених складових.

ОСОБА_1 не заперечував факт користування карткою «Універсальна», що означає наявність відкритого картрахунку.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що на порушення вимог Інструкції НБУ, якою унормовано порядок відкриття банківських рахунків, банком не було відібрано у нього зразків підписів, що також, на його думку, свідчить про неукладеність договору між ним та банком.

Але вказане спростовується змістом «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів», затвердженої постановою НБУ № 492 від 12.11.2003р., у розділі V «Порядок відкриття поточних рахунків фізичним особам для власних потреб» якої не міститься вимог щодо відібрання зразків підписів клієнтів, якими є фізичні особи, при відкритті рахунку.

Також ОСОБА_1 як в зустрічному позові, так і в апеляційній скарзі вказував, що саме кредитних відносин з банком у нього виникнути не могло, оскільки він не зазначив про намір отримувати кредитні кошти.

З цього приводу чинним законодавством унормовано такі відносини наступним чином.

Згідно з пунктом 2 розділу IIІ «Здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014р. № 705, залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми: дебетова платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку; дебетово-кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку, а якщо їх недостатньо або немає, то за рахунок наданого банком кредиту; кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

За змістом статті 1069 ЦК України, якщо банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, то відбувається кредитування рахунку, та банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну сум від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положенням про позику та кредит.

Отже, відкриття карткового рахунку без зазначення в заяві про бажаний розмір кредитного ліміту не свідчить про те, що на неї в подальшому не може бути встановлено кредитний ліміт у визначеній самостійно банком або запитуваній клієнтом сумі.

Виходячи з інформації, яка міститься у виписці про рух коштів по картрахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 зі строком дії до 05/18, останній розпочав користування карткою з 03.03.2015р., що додатково свідчить про прийняття пропозиції банку щодо приєднання до договору та всіх його істотних умов, визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах.

Вказана виписка по рахунку ОСОБА_1 є належним і допустимим доказом

здійснення всіх операцій по рахунку, нарахування процентів, пені, інших передбачених договором нарахувань, наявних заборгованостей з огляду на таке.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до пп. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банка України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998р. № 566 (із змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформацію на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006р., визначено, що інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п. 5.4 Положення № 254 особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п. 5.6 Положення № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тому суд обґрунтовано визнав, що виписка про рух коштів по особовому рахунку ОСОБА_1 доводить наявність як укладеного договору, так і розмір всіх нарахувань, передбачених його умовами.

Отже, вказаною випискою підтверджується, що 22.06.2016р. на рахунок ОСОБА_1 був встановлений банком кредитний ліміт в сумі 8000 грн.

Відповідач у скарзі вважає такі дії банку неправомірними, оскільки ним не запитувалось надання кредитних коштів, а також заперечує здійснення ним операцій 22.06.2016р. з переказу кредитних коштів на інший рахунок третьої особи.

Але з цього приводу були встановлені такі обставини.

Насамперед, як вже вище зазначено, на картковий рахунок може бути встановлено кредитний ліміт, що не суперечить положенням постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014р. № 705 та ст. 1069 ЦК України.

По-друге, такі права банку передбачені пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

З довідки банку з`ясовано, що банком на карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 був встановлений кредитний ліміт: 12.02.2015р. - 300 грн., в цей же день збільшений до 5000 грн., 21.04.2015р. кредитний ліміт скасовано, 22.06.2016р. встановлено в сумі 8000 грн., 03.11.2016р. кредитній ліміт скасовано ( а.с. 215).

Також з виписки про рух коштів слідує, що до 22.06.2016р. ОСОБА_1 кредитними коштами не користувався, а 22.06.2016р. по рахунку ОСОБА_1 відслідковується проведення таких операцій: переказ коштів з власної картки - 7883 грн., телеком послуги (portmone.mobile) - 198,90 грн.

ОСОБА_1 вказував, що такі перекази він не ініціював, а тому не повинен відповідати за них та повертати ці кошти банку, посилаючись на шахрайські дії третіх осіб.

Проте, наразі у порушеному за заявою ОСОБА_1 кримінальному провадженні триває з 2016р. розслідування, та осіб, причетних до вказаних операцій по картці останнього не встановлено.

Пунктом 14.12 ст. 14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вказано, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на те права або повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 розділу УІ «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014р. № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб (ЕПЗ) відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на те законного права або повноважень. Користувач повинен надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватись ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення банку ризик збитків несе банк.

Отже, в даному випадку за здійснені 22.06.2016р. операції відповідальність повністю покладаєься на ОСОБА_1 , бо здійснення будь-якої операції з переказу коштів з картки є неможливим без знання номеру цієї картки, строку дії, а підтвердити власну згоду на проведення переказу в дистанційному режимі можна лише за допомогою одноразового паролю (ОТП-пароля), який надсилається банком за допомогою СМС- повідомлення на фінансовий телефон клієнта.

Складовою частиною договору - Умовами та правилами надання банківських послуг закріплені за клієнтом певні обов`язки у вказаній частині:

п. 1.1.2.1.2, 2.1.1.5.1 - не передавати карти, ПІНи третім особам;

п. 1.1.2.1.12 - вживати заходів щодо запобігання втрати карток, ПІНа або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу або їх незаконного використання;

п. 1.1.2.1.14 - держатель карти зобов`язаний у триденний термін після усної заяви про втрату карти, стікера PayPass, ПІНа надати в банк докладний виклад обставин втрати карти, стікера PayPass і/або ПІНу і відомі факти про їх незаконне використання;

п. 1.1.5.13, 2.1.1.7.4 - держатель карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення в банк та блокування карти;

п. 2.1.1.9.6 - держатель зобов`язується: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати карту та/або її реквізити для здійснення операцій іншими особами, нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів.

01 липня 2016р. ОСОБА_1 звернувся до банку з письмовою заявою, тобто з пропуском триденного строку, визначеного договором, після вчинення, за його твердженням, несанкціонованого переказу, у якій зазначав, що він підвергнувся нападу кібершахраїв, якими у телефонній бесіді були використані доводи, пов`язані з блокуванням рахунку та заморожуванням чужих коштів. В такому разі він пішов на ризик разблокування рахунку в телефонному режимі, виходячи з того, що обсяг коштів на ньому був незначний та, відповідно, ризики мінімальними. Вказував, що припустити можливість взяття кредиту через свій кабінет у Приват-24 він не міг, а також вказував про свою непричетність до переказу з його рахунку на інший 8000 грн. ( а.с. 247).

Проведеним банком з`ясуванням цієї ситуації встановлено, що операція переказу могла відбутись лише за участі самого клієнта.

Банком встановлено, що за інформацією кіберполіції, якою проводиться розсліду-

вання у кримінальному провадження № 0002780, транзакція по банківській

карті № НОМЕР_1 проведена 22.06.2016р. через сервіс платежів «iPay.ua» ( а.с. 51).

Як встановлено банком, для використання послуги «Переказ з карти на карту» у системі «iPay.ua» необхідно ввести наступні дані: 16-значний номер банківської карти клієнта, її СVV-код та строк дії, мобільний телефон, суму переказу, 16-значний номер карти, на яку спрямовується переказ. Такий переказ відбувається протягом двох хвилин.

Отже, успішне проведення вказаної операції переказу було неможливим без повідомлення ОСОБА_1 . третім особам по телефону всієї вище наведеної необхідної інформації, у тому числі ОТП-паролю, який міг прийти тільки на його фінансовий мобільний телефон, зафіксований у банку.

Таким чином, за вище наведеними пунктами Умов та правил надання банківських послуг, оскільки операція відбулась з авторизацією клієнта, то він має нести за це відповідальність, а відтак і повернути банку надані у кредит кошти в сумі 8000 грн., а також всі здійснені на неї нарахування.

Представник банку зазначав, що кредитний ліміт був встановлений самим ОСОБА_1, про що надав скріншот з системи «Приват-24», у якій мається відповідна заявка відповідача на збільшення кредитного ліміту, що було успішно виконано та встановлено кредитний ліміт в сумі 8000 грн. 22.06.2016р. о 19:31:08 год., а вже о 19:39:55 год. відбулась операція з переказу цих коштів ( а.с. 51, 245).

Але колегія вважає, що у правовідносинах із зобов`язання повернення кредиту не має суттєвого значення, чи банком самостійно був встановлений кредитний ліміт на карту клієнта чи самим клієнтом через сервіс «Приват-24». Головне, що такої суми у клієнта на карті не було, та ці кошти були позичені йому банком, чого не заперечує сам відповідач ОСОБА_1 .

За випискою про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 банком визначено розмір його заборгованості станом на 21.01.2018р. у сумі 36 397,62 грн., в тому числі: 9 610,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 339,89 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 22 238,18 грн. - заборгованість за пенею, штрафи 500,00 грн. - фіксована частина та 1 709,41 грн. - процентна складова.

Досліджуючи розмір тіла кредиту в сумі 9610,14 грн. встановлено, що до нього, крім кредитного ліміту у сумі 8000 грн., увійшли також страхові платежі, на сплату яких банком також надавались кошти.

Відповідач заперечував наявність будь-якого страхового договору, тому ці обставини підлягали перевірці.

На підтвердження цьому банком був наданий розпечатаний з сайту договір комплексного страхування власника картрахунку від 22.06.2016р., який укладений між ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_1 В договорі зазначено, що він укладений на підставі усної заяви страхувальника.

В пункті 7.3 договору зазначено, що загальний страховий платіж за період, зазначений у п. 8 договору, на дату укладення договору страхування складає 0,9 коп. Під час дії договору страхування розмір страхового платежу за відповідний сплачений період змінюється відносно зміни розміру страхової суми.

Пунктом 8 договору страхування визначено строк дії договору до 21.06.2017р., але договір пролонговується на новий строк, якщо жоден з учасників не заявить про бажання його припинити.

Будь-яких відомостей про виявлення бажання кимось із сторін договору про його припинення суду не надано, а тому щомісячні страхові платежі здійснювались на його підставі у всьому періоді виникнення заборгованості за кредитними відносинами з 22.06.2016р. по 21.01.2018р., та враховувались на тіло кредиту, оскільки здійснював їх АТ «КБ «Приватбанк», надаючи на це нові кредитні кошти у розмірі суми платежу.

Розмір заборгованості та її складові, нараховані банком, ОСОБА_1 в скарзі не оспорював, наголошуючи лише на неукладеності кредитного договору та відсутності у нього обов`язку погашати кредит взагалі. Тому, діючи у межах апеляційної скарги, колегія не перевіряє решту складових заборгованості, яку стягнуто судом.

Зважаючи на всі вище встановлені в ході апеляційного розгляду обставини, колегія не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 січня 2019 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 червня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Онищенко Е.А.