Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/9795/13-ц
Провадження № 8/711/7/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року Суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Скляренко В.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2014 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, треті особи: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентина Миколаївна, Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання недійсними постанови про передачу майна стягувачу, свідоцтва про право власності та скасування запису про право власності,

в с т а н о в и в:

19.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ, в якому просив: 1) визнати недійсними постанову Придніпровського ВДВС від 14.08.2012 року (якою було передано стягувачу ОСОБА_2 1/3 частину п`ятикімнатної квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , - в рахунок погашення боргу по виконавчому листу №2-279 від 19.05.2011 року, виданому Придніпровським районним судом м. Черкаси, за оцінкою, за якою вона була передана на реалізацію розміром 120378 грн.); 2) визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 15.07.2013 року, посвідчене приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М., зареєстроване в реєстрі за № 640; 3) скасувати запис про право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 за № НОМЕР_1 .

27.02.2014 року за наслідками судового розгляду судом ухвалено рішення, яким відмовлено у позові в повному обсязі. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07.05.2014 року залишене без змін та відповідно вступило в законну силу 07.05.2014 року.

30.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2014 року за нововиявленими обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на момент розгляду судом справи йому було невідомо про те, що право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку спірної квартири ( АДРЕСА_1 ) було зареєстровано з порушенням норм діючого законодавства, оскільки на момент проведення реєстрації права власності (15.07.2013 року) стосовно даного майна діяла заборона на його відчуження на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.08.2010 року у справі №2-4791/10, якою на цю частку квартири було накладено арешт.

Про зазначені обставини позивачу стало відомо тільки 28.02.2018 року, після отримання копій відповідних документів разом з ухвалою суду про відкриття провадження по цивільній справі №711/963/18 за позовом ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна. Наявність в Державному реєстрі станом на 15.07.2013 року активних записів про арешт на майно позивача, в тому числі і на 1/3 частку спірної квартири, на думку позивача було перешкодою для прийняття рішення про здійснення державним реєстратором реєстраційних дій з нерухомим майном, але такі обставини не були предметом судового дослідження під час розгляду справи №711/9795/13-ц, хоча мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тож позивач просить скасувати рішення суду від 27.02.2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити його первинні позовні вимоги в повному обсязі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 423 ЦПК рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами можуть бути істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Статтею 424 ЦПК встановлені процесуальні строки протягом яких учасники справи можуть подати заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

За змістом зазначеної норми закону з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, відповідна заява може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК), але не пізніше трьох років з дня набрання таким рішенням законної сили (п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК).

Аналогічні за своїм змістом були і норми ЦПК України в редакції, що діяла на момент ухвалення судом рішення від 27.02.2014 року (статті 361, 362).

Відповідні законодавчі обмеження строків подання заяв про перегляд судового рішення, яке набрало законної сили, обумовлені тим, що регулювання цивільно-процесуальних правовідносин ґрунтується на принципі верховенства права, а одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Слід зауважити, що принцип правової визначеності вимагає, крім іншого, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Власне, сталість та незмінність остаточного судового рішення, що вступило в законну силу, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata («вирішена справа» лат.). Інакше кажучи, застосування поняття res judicata означає, що справа вирішена по суті, усунута спірність чи невизначеність ситуації і рішення є остаточним та незмінним. Керуючись цим усталеним підходом, остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Принцип правової визначеності передбачає повагу до вирішеної справи і не припускає повторного її розгляду або екстраординарного перегляду без вагомих на те підстав.

Неможливість скасування остаточного судового рішення, яке набрало чинності, є однією з головних гарантій стабільного правового становища особи, адже судові вердикти повинні бути зрозумілі, чіткі та стабільні в часі. Європейський суд з прав людини, розкриваючи принцип правової визначеності при перегляді остаточного рішення, неодноразово вказував, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata. Цей принцип підкреслює, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання та нового вирішення справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому разі, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру (справа «Васильєв проти України», рішення від 21 червня 2007 року, заява № 11370/02, п. 61, 63; справа «Рябих проти Росії», рішення від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99, п. 52).

У своїй практиці ЄСПЛ також зазначав, що процедура перегляду судового рішення за нововивченими обставинами сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 2728, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46). Однак така процедура має застосовуватись у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Отже саме для належного забезпечення дотримання Україною своїх зобов`язань з гарантування та дотримання прав і свобод людини, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в національному цивільно-процесуальному законодавстві було запроваджено строкові обмеження максимального періоду часу, протягом якого учасниками справи може бути ініційоване питання про перегляд рішення суду з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

З матеріалів цивільної справи та поданої позивачем заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами вбачається, що про наявність обставин, які можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, позивач довідався 28.02.2018 року. Натомість з даною заявою позивач звернувся до суду лише 30.05.2019 року, тобто після спливу 15 місяців з того моменту, як довідався про відповідні обставини. Отже позивач вочевидь пропустив тридцятиденний строк для подання своєї заяви від 30.05.2019 року і всупереч вимог п. 6 ч. 3 ст. 426 ЦПК України не додав до своєї заяви клопотання про поновлення пропущеного ним строку. Такі обставини у відповідності до ч. 3 ст. 427 ЦПК України є підставою для застосування положень ст. 185 ЦПК, тобто постановлення суддею рішення про залишення відповідної заяви без руху або її повернення.

Вирішуючи питання про подальший рух поданої позивачем заяви варто звернути увагу, що відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Зазначена норма закону має відсильний характер, оскільки кореспондується з іншими відповідними нормами процесуального закону, які визначають можливість поновлення процесуальних строків, зокрема і із статтею 424 ЦПК.

Частиною третьою статті 424 ЦПК передбачено, що встановлений п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК трирічний строк на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК, не може бути поновлений. Отже зазначена норма закону має імперативний характер, а відтак у разі спливу трирічного строку з моменту набрання законної сили остаточним рішенням суду, яким вирішено цивільно-правовий спір, відповідне судове рішення не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами з підстав встановлення істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Зазначені положення закону мають на меті забезпечення дієвості принципу остаточності судового рішення (res judicata), як частини принципу верховенства права, і направлені на недопущення порушення державою свого обов`язку з гарантування учасникам цивільного процесу їх права на справедливий суд.

В контексті обставин даної справи варто звернути увагу, що арешт майна, державна реєстрація якого, на думку позивача, є перешкодою для реєстрації права власності ОСОБА_2 на частку спірної квартири, був накладений на виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.08.2010 року у справі №2-4791/10. Позивач був стороною такої цивільної справи, а відтак мав можливість знати про наявність такого судового рішення. З моменту накладення такого арешту по момент звернення позивача до суду в рамках даної цивільної справи (711/9795/13-ц) з позовом (19.11.2013 року), а в подальшому із заявою про перегляд рішення суду від 27.02.2014 року за нововиявленими обставинами (30.05.2019 року) сплинуло майже три та дев`ять років відповідно. При цьому весь цей час позивач та ОСОБА_2 були учасниками різних судових процесів та виконавчих проваджень, пов`язаних із вирішенням спору щодо майнових прав таких учасників стосовно спірної квартири. Судове рішення, яке позивач просить переглянути за нововиявленими обставинами набрало законної сили 07.05.2014 року, тобто заява про перегляд такого рішення подана позивачем після спливу строку тривалістю понад п`ять років.

У своїй сукупності зазначені обставини свідчать, що поновлення позивачу строку подання заяви від 30.05.2019 року про перегляд рішення суду від 27.02.2014 року за нововиявленими обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК є неможливим з підстав, передбачених ч. 3 ст. 424 ЦПК та суперечитиме такому елементу принципу верховенства права, як принцип правової визначеності та принцип остаточності судового рішення, що з огляду на практику ЄСПЛ має наслідком порушення державою положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин залишення заяви позивача без руху задля надання йому можливості подання клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами суперечитиме принципу пропорційності цивільного судочинства, оскільки такі дії матимуть суто формальний характер і фактично спонукають позивача до вчинення процесуальних дій щодо вимог, які у відповідності із законом (в силу імперативного характеру положень ч. 3 ст. 424 ЦПК) не підлягають до задоволення.

Оскільки позивач ОСОБА_3 пропустив строк, передбачений ст. 424 ЦПК України, для подачі заяви про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2014 року за нововиявленими обставинами, який в силу ч. 3 ст. 424 ЦПК України, поновленню не підлягає, тому прихожу до висновку про відмову у відкритті провадження за заявою за нововиявленими обставинами.

В свою чергу таке рішення відповідатиме положенням ч. 9 ст. 10, ч. 2 ст. 126, ч. 1, ст. 127, ст. 185 та ч. 3 ст. 427 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 126, 127, 185, 423-427 Цивільно-процесуального кодексу України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2014 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Придніпровського

районного суду м. Черкаси В.М. Скляренко