Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 194/1812/15-ц

провадження № 61-19896св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С.Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року у складі судді Пономаренко І. П., ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

Позовна заява мотивована тим, що Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»та ОСОБА_1 , 05 березня 2008 року укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 23 000 доларів США та зобов`язалася повернути кредит у порядку і на умовах, зазначених в договорі, не пізніше 04 березня 2038 року, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 , за кредитним договором, 05 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 , а також між банком та ОСОБА_3 було укладено окремі договори поруки. Відповідно до умов цих договорів поруки поручителі зобов`язались відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною (пункт 1.4 договору поруки).

В зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 , зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, станом на 11 листопада 2015 року її заборгованість за кредитним договором становить 19 833,41 дол. США та 8 881,94 грн, з яких: 18 200 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом; 1 633,41 дол. США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 2 698,13 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 6 183,81 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Позивач вказував, що ОСОБА_1 припинила внесення платежів за кредитним договором з грудня 2014 року, тому 03 серпня 2015 року банк звернувся до боржника та поручителів з вимогами про погашення заборгованості, які останні залишили без виконання.

Враховуючи вказане, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів в солідарному порядку 19 833,41 дол. США заборгованості за кредитним договором та 8 881,94 грн пені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року, а саме: заборгованість за простроченим кредитом в сумі 18 200 дол. США; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 1 633,41 дол. США, а разом стягнуто 19 833,41 дол. США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 02 лютого 2017 року становить 594 974,53 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року, а саме: пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 2 698,13 грн; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6 183,81 грн, а разом стягнуто 8 881,94 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено обставини, на які він посилався, обґрунтовуючи свої вимоги, а саме: наявність договірних відносин за кредитним договором та договорами поруки, невиконання зобов`язань за цими договорами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також доведено розмір заборгованості відповідно до її розрахунку.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість внаслідок невиконання умов кредитного договору, а також з того, що надіславши вимогу про дострокове погашення заборгованості 03 серпня 2015 року, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, та звернувся до суду із зазначеним позовом 23 листопада 2015 року, тобто без пропуску шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України. За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення вимог.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до поручителів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційна скарга на рішення місцевого та апеляційного судів мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення частини четвертої статті 559 ЦК України щодо обчислення шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителів та неврахування правової позиції Верховного Суду України, викладені у цивільних справах № 6-20цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 23 000 дол. США зі строком повернення не пізніше 04 березня 2038 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9,5 %.

Відповідно до пункту 1.3.4 укладеного кредитного договору та Графіку погашення кредиту (додаток № 1), який є невід`ємною частиною кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані такі проценти.

Для забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 05 березня 2008 року. Також, 05 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Відповідно до умов договорів поруки поручителі зобов`язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною (пункт 1.4 договору поруки).

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ «УкрСиббанк», у ОСОБА_1 станом на 11 листопада 2015 року існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 833,41 дол. США та 8 881,94 грн заборгованості по пені, з яких: 18 200 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом; 1 633,41 дол. США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 2 698,13 грн - пеня за несвоєчасне погашення боргу; 6 183,81 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Суди встановили, що ОСОБА_1 припинила внесення платежів за кредитним договором 25 грудня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2015 року банк звернувся до боржника та поручителів з вимогами про погашення простроченої заборгованості в розмірі 19 226,76 дол. США. Вказані вимоги отримані відповідачами 19 серпня 2015 року.

З цим позовом до боржника та поручителів ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 23 листопада 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йомувідповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів, виходили з того, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість внаслідок невиконання умов кредитного договору, а також з того, що надіславши вимогу про дострокове погашення заборгованості 03 серпня 2015 року, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, та звернувся до суду із зазначеним позовом 23 листопада 2015 року, тобто без пропуску шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому, апеляційний суд, переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, зазначив, що перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настанням строку визначеному вимогою про дострокове погашення заборгованості направленою на адресу відповідача 03 серпня 2015 року, якою банк змінив строк виконання основного зобов`язання, та звернувся до суду із зазначеним позовом 23 листопада 2015 року, тобто без пропуску шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Однак з такими висновками суду у повній мірі погодитися не можливо, оскільки вони є помилковими та не ґрунтуються на доказах, які містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2015 року банк звернувся до боржника та поручителя з вимогами про погашення простроченої заборгованості в розмірі 19 226,76 дол. США. Вказана вимога отримана відповідачами 19 серпня 2015 року.

При вирішенні цього спору в частині стягнення заборгованості з поручителя суд апеляційної інстанції не врахував, що припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 04 березня 2038 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком погашення кредиту з 01 по 10 число (включно) кожного місяця.

Сторони встановили не лише строк дії договору кредиту, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору (пункт 1.3.4).

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня

2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі

№ 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі

№ 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У справі, що переглядається, поряд з установленням строку дії договору кредиту сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів) у вигляді платежів до дати, встановленої у графіку, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Враховуючи наведене, строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, а відтак стягнення кредитної заборгованості з поручителів має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 припинила виконання своїх зобов`язань з 25 грудня 2014 року, а із позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 23 листопада 2015 року, тобто порука є такою що припинилась в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі цього позову.

Враховуючи те, що порука припинилася в певній частині внесення щомісячних платежів, а в іншій частині вимог порука не припинилася, тому для правильного вирішення спору про стягнення заборгованості по суті необхідним є повне дослідження розрахунку заборгованості у межах визначеного судом строку дії поруки у комплексному зв'язку з дослідженням інших доказів у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення в оскаржуваній частині не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун