Справа № 375/1545/18
Провадження № 2/375/95/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Киричок В.В., за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Острівська сільська рада Рокитнянського району про визнання заповіту нікчемним, -

УСТАНОВИВ :

Позивач звернувся із вказаним позовом посилаючись на те. що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років померла його мати ОСОБА_4 . Після смерті матері від державного нотаріуса дізнався, що мати склала заповіт, в якому заповіла все своє майно її сину, а його братові - відповідачу по справі. Після ознайомлення із копією заповіту вважає, що його необхідно визнати нікчемним, так як при його складанні та посвідченні були допущені порушення щодо його форми та посвідчення, що у відповідності до ст.1257 ЦК України є нікчемним заповітом.

В судовому засідані позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що мати проживала у власному житловому будинку в с.Острів. У неї було четверо дітей. Допомагали матері всі діти, а проживав з нею відповідач, який в основному допомагав їй по господарству, потім, коли вона не могла вставати, доглядав її. У 2009 році брат поїхав у м.Житомир, де прожив рік і восени приїхав з дружиною ОСОБА_8 . В той рік мати злягла і доглядали за нею по черзі всі діти, поки брата не було. Потім мати прожила ще 6 років. Після смерті матері всі діти подали заяви про прийняття спадщини, а про наявність заповіту довідалися у сільській раді. Брат зловживає спирними напоями, не допускав братів та сестру до будинку та до матері, коли та була ще жива, веде себе агресивно, особливо коли в нетверезому стані. За два-три роки до смерті мати вже погано впізнавала своїх дітей, але казала, що доживе у своїй хаті, це її хрест. Мати багато читала. Вважає, що заповіт складений під впливом брата і тому він повинен нарівні з ними прийняти спадщину по закону, тобто в рівних частках. З будинку його виганяти не будуть.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що заповіт ОСОБА_4 від 07.11.2016, яким вона заповідала все своє майно відповідачеві, необхідно визнати нікчемним, так як при його складанні та посвідченні були допущені порушення щодо його форми та порядку посвідчення, що у відповідності до ст.1257 ЦК України є нікчемним заповітом. Так, ОСОБА_4 заповіт не читала, їй зачитала вголос секретар сільської ради, хоча в заповіті зроблений запис, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 , власноручно нею підписаний? що частково не відповідає дійсності, так як ОСОБА_4 заповіт не читала, що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 .. Запис - «заповіт прочитано мною вголос і підписаний власноручно» у заповіті надруковані, а не виконані власноручно заповідачем. Крім того, при посвідчені заповіту особою, яка посвідчила заповіт, допущено ряд порушень вимог закону та «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», якими встановлено вимоги щодо форми та порядку посвідчення заповітів.Так? в разі вчинення заповіту поза межами приміщення місцевого самоврядування, в заповіті робиться запис про це і підстава вчинення такого заповіту не у встановленому місці, чого не було зроблено. Відсутній журнал (книга) обліку викликів. Форма посвідчувального напису в заповіті не відповідає формі та змісту посвідчувального напису. Також в заповіті відсутні слова «заповіт прочитано мною вголос і підписаний власноручно». Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»: «заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також з порушенням вимог щого його форми та посвідчення, згадно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається».

Відповідач суду пояснив, що у 2009 році він познайомився із майбутньою дружиною ОСОБА_8 . Він на той час проживав з матір`ю в належному їй житловому будинку. Мати була ще в нормальному стані, могла собі приготувати їжу і себе обійти. Він кілька разів на 2-3 тижні виїздив до ОСОБА_8 в м.Житомир, в серпні 2009 року вона приїздила до нього, а з квітня 2010 року переїхала до нього на постійне проживання. У 2010 році брати і сестра казали, якщо ти переїдеш з дружиною до матері і доглянеш її, то будинок буде твій. Тому ОСОБА_8 вдома продала все і переїхала проживати до їх будинку. Зареєстрували його та ОСОБА_8 в старому нежитловому будинку, а дочку дружини до будинку, де проживала матір. Про те, що був інший заповіт, він дізнався від матері, коли померла її сестра та брат і вона сказала, що хоче скласти новий заповіт на нього. У матері були хворі ноги, але ясний розум. Останні півтора року на вулицю вона не виходила. Позов не визнає.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що працює секретарем Острівської сільської ради. У 2016 році ОСОБА_8 попрохала під`їхати до її свекрухи вчинити заповіт. Журнал виїзду для вчинення заповітів в сільській раді не ведеться. 6 листопада 2016 після роботи ОСОБА_8 заїхала, а 07.11.2016 вона взяла документи і десь біля 11 год. приїхала до ОСОБА_4 . Наодинці вона запитала в неї, на кого вона хоче скласти заповіт. Та повідомила, що на ОСОБА_3. Після цього повернулася до сільської ради, де надрукувала заповіт і біля 13 год. повернулася до ОСОБА_4 . Та сиділа на ліжку, читала книжку, вони поспілкувалися. ОСОБА_4 все розумно говорила, розпитувала, хто батьки. Після того, як заповіт був зачитаний вголос, ОСОБА_4 його підписала. Писати власноручно їй було важко і тому вона надрукувала, що заповіт зачитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 , власноручно нею підписаний у її присутності о 13 год., а власноручний запис ОСОБА_4 , що вона прочитала вголос та підписала, не робила. Вони спілкувалися удвох. Один екземпляр заповіту передала ОСОБА_4 , другий в сільську раду. ОСОБА_4 вчинила три підписи - два в заповітах, один - в книзі.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що у 2009 році вона познайомилася із ОСОБА_3 . Кілька разів він приїздив до неї в гості, вона також раз була в нього. У 2010 році сестра ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_3 , щоб вони приїздили в село доглядали матіро? інакше вона продає хату і забирає ту до себе. На ОСОБА_4 вона все своє майно спродала, взяла тільки худобу і переїхали в с.Острів. Перед цим брати та сестра казали ОСОБА_3 , що він доглядає матір і хата залишається йому. Мати спочатку ходила на милицях, а потім, коли та перестала ходити, вона з ОСОБА_3 виносили її та сама на коврику витягувала на поріг. Доглядала за нею 6 років. У 2016 році матір загадала їй піти до секретаря сільської ради, так як вона хоче скласти заповіт. Повідомила, що хоче скласти заповіт на ОСОБА_3, так як у всіх є житло, а у нього немає. Вона після роботи зайшла до секретаря і та на другий день приїхала до свекрухи та склала заповіт. Вона при цьому присутня не була. Раніше мати казала, що вона вже складала один заповіт і хоче скласти новий. Читала матір в окулярах і без них. Біля ліжка завжди стояла табуретка, на якій лежали книжки та газети і на ній мати підписувала заповіт, так як до столу вона встати не могла. Руки в матері трусилися, але писала і їла вона сама.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, проживає неподалік від ОСОБА_4. ЇЇ син ОСОБА_3 добрий син, на городі та по будинку допомагав матері, згодом його дружині ОСОБА_8 , але це якщо не пив, якщо запив, то допомоги від нього немає. Навідувалася до них рідко, так як ОСОБА_4 майже завжди була вдома сама, у них злий собака і могла навідувати, якщо є всі вдома. Якщо передали щось з церкви, то вона прив`язувала до хвіртки. ОСОБА_4 була віруюча і коли її дочка хотіла забрати до себе, вона сказала, що з свого будинку не піде. Діти до неї навідувалися, допомагали. Спору за будинок не було. ОСОБА_4 казала, хто її догляне, тому все буде. Зрозуміла, що будинок буде ОСОБА_3 , який весь час проживав з матір`ю і тільки останній час живе з ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що ОСОБА_4 мала ясну свідомість. Діти навідувалися до матері, спору між ними не чула. Була на похованні, вели себе діти також спокійно. Про заповіт не знала. Розуміла, що будинок дістанеться ОСОБА_3 , який доглядав матір.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 87 років померла ОСОБА_4 , яка 07.11.2016 склала заповіт на свого сина ОСОБА_3 - відповідача по справі, з яким та його дружиною проживала в належному їй будинку в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , яка тривалий час була прикута до ліжка, доглядав спочатку її син - ОСОБА_3 , який жив з матір`ю в одному будинку, а потім і його дружина - ОСОБА_8 , які готували їжу, прали одежу та постіль, виносили на вулицю ОСОБА_4, тощо. На прохання ОСОБА_4 заповіт посвідчений секретарем Острівської сільської ради ОСОБА_7, яка 07.11.2016 зранку прийшла до ОСОБА_4 , вияснила зміст заповіту, на роботі підготувала текст та в цей же день біля 13 год. зачитала в будинку ОСОБА_4 , яка його підписала. Згідно заповіту, ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_3 - відповідачу по справі. Після ознайомлення із копією заповіту ОСОБА_1 - позивач вважає, що заповіт необхідно визнати нікчемним, так як при його складанні та посвідченні були допущені порушення щодо його форми та посвідчення, що у відповідності до ст.1257 ЦК України є нікчемним заповітом.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ч.1 ст.1223 ЦКУ України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті.

2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Поняття заповіту визначено в статті 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ч.1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

2. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1235 ЦК України передбачено право заповідача на призначення спадкоємців:

ч.1 Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно до ч.1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Статтею 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту: ч.1 Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Особа, яка посвідчує заповіт вказана в ст. 1248 ЦК України - ч.1. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

2. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

А статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

В такому випадку уповноважена особа органу місцевого самоврядування керується Цивільним Кодексом України та «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», якими встановлено вимоги щодо форми та порядку посвідчення заповіту.

Статтею 1257 ЦК України передбачені випадки недійсності заповіту: 1. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

2. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Аналогічна вимога міститься у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про спадкування»: заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Позивач в судовому засіданні стверджує, що волевиявлення матері - ОСОБА_4 про вчинення заповіту на користь відповідача не було її волевиявленням, а вчинено під впливом відповідача.

В той же час позивач не навів доказів цього, а навпаки, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в судовому засіданні стверджували, що ОСОБА_4 казала, що той, хто її доглядає, буде власником всього її майна, що вона один на один підтвердила секретарю Острівської сільської ради ОСОБА_7 , що бажає заповісти належне їй майно її сину ОСОБА_3 - відповідачу по справі.

Також суд вважає, що твердження позивача та його представника, що заповіт, вчинений ОСОБА_4 на користь її сина, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і тому повинен бути визнаний нікчемним, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як в дійсності порушення, на які вказує в позові та в судовому засіданні позивач та його представник, суттєво не вплинули на зміст заповіту та волевиявлення заповідача, так як ніхто в судовому засіданні не заперечив зміст заповіту та волевиявлення ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.1217, 1223, 1233-1235, 1236, 1247, 1248, 1251, 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про спадкування», «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», ст.ст. 12, 13, 77-82, 127, 259, 263, 264-265, 268, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Острівська сільська рада Рокитнянського району про визнання заповіту нікчемним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання до Рокитнянського районного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі виготовлено 19.06.2019.

Суддя