Справа № 486/1834/18
Провадження № 2/486/171/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарях Коршак О.В., Зацепіній І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №486/1834/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа - приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко Світлана Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , про що він дізнався 01 грудня 2018 року з листа про виклик до суду для розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В останній час мати проживала з молодшим братом ОСОБА_3 , з яким він не спілкувався. ОСОБА_3 не повідомив про смерть матері, не похованні він також не був, а тому не міг вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після того, як звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, і 06 грудня 2018 року йому було повідомлено, що він пропустив строк на таке звернення, дізнався, що відновити свої права можливо в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом через залишення спадкодавця у безпорадному стані. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що його мати ОСОБА_6 , маючи трьох синів, проживала самостійно в м.Южноукраїнську. Після перенесення двох інсультів у неї погіршився фізичний та психологічний стан, втрачаючи пам`ять вона блукала містом, втратила документи, потребувала медичної допомоги. У зв`язку з цим він у 2013 році забрав мати до себе в м.Вознесенськ на постійне проживання, відновив документи, опікувався нею, займався лікуванням, в тому числі у лікаря-психіатра. Інші сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за п`ять років відвідали матір лише один раз і відмовилися доглядати за нею. В силу специфіки хвороби ОСОБА_6 була визнана судом недієздатною, опікуном було призначено його - ОСОБА_3 , який разом зі своєю сім`єю доглядав матір до смерті. Посилаючись на те, що його брати, будучи здоровими працездатними особами, мали можливість доглянути матір або хоча б відвідувати, проте вони з 2014 року не цікавились ні станом здоров`я матері, ні молодшого брата, жили своїм життям.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Пояснив, що приїжджав до матері у м.Вознесенськ двічі - у 2015 та 2016 році, у 2016 році мати просила його забрати з м. Вознесенська, але він після переламу ходив на милицях і пообіцяв забрати матір пізніше. Зі слів сусідів, що мешкали у м.Южноукраїнську, мати вивезли насильно до місця проживання ОСОБА_3 , на той час він проживав у с.Благодатне Арбузинського району Миколаївської області. Про смерть ОСОБА_6 не повідомили сестрам покійної і йому - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 корисних спонукань з метою заволодіння квартирою ОСОБА_3 забрав мати до м.Вознесенську та оформив опікунство, мати не була психічно хворою. Допомоги матері не надавав.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 позов визнав.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, письмово заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, просив задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просила задовольнити повністю. Повідомила, що ОСОБА_6 перенесла 2 інсульти і в 2013 році за рекомендацією лікаря ОСОБА_3 забрав мати ОСОБА_6 за місцем свого проживання до м.Вознесенську. Остання була визнана недієздатною. У 2017 році ОСОБА_3 поїхав працювати до Польщі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час проживання ОСОБА_6 у м .Вознесенську один раз відвідали її, більше її життям не цікавились, допомоги не надавали.

Представник відповідача за первісним позовом територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутності.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 /а.с.10, 74, 11/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом є її діти ОСОБА_1 /а.с.9/, ОСОБА_3 /а.с.73/, ОСОБА_2

Після смерті матері із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернувся лише один спадкоємець - ОСОБА_3 Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 встановлений законом строк пропустив /а.с.20/.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач за первісним позовом зазначив неповідомлення братом про смерть матері. При цьому в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_6 перед смертю проживала разом з сім`єю молодшого сина ОСОБА_3 , де отримувала догляд, тоді як ОСОБА_1 особисто підтвердив, що не спілкувався з матір`ю та молодшим братом. Інших причин поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не надав.

Згідно постанови Верховного Суду №161/9998/17 від 17.04.2019 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду №761/794/15-ц від 25.04.2019 року.

Аналізуючи норми ст.1272 Цивільного кодексу України можна встановити, що у випадку пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини фактично спір виникає між спадкоємцями, що подали заяву, і спадкоємцями, що вчасно не звернулися із заявою. Таким чином у даній справі належним відповідачем є лише ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відношення позивача за первісним позовом до рідної матері, а саме те, що він тривалий час не цікавився життям найближчого родича, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Разом з тим при розгляді вимог зустрічного позову про усунення ОСОБА_1 від спадкування суд вважає необхідним ретельно дослідити його дії стосовно матері.

Так, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що його брат з 2014 року не цікавився долею матері, залишив її у безпорадному стані, ухилявся від надання допомоги.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Свідок ОСОБА_7 , двоюрідна сестра ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , пояснила, що дізналась про смерть тітки ОСОБА_6 у листопаді 2018 року, інші родичі про смерть не знали, хоча влітку її дочка бачила ОСОБА_8 Від ОСОБА_3 знала, що ОСОБА_6 хворіє. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також знали про хворобу матері. Одного разу вони запрошували піти з ними до ОСОБА_6 , але вона відмовилась.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що на цей час розлучена з ОСОБА_3 У грудні 2013 року вони з ОСОБА_3 , ще перебуваючи у шлюбі, за рекомендацією лікаря забрали мати ОСОБА_3 ОСОБА_6 . Оскільки після двох інсультів та потребувала допомоги, права рука в неї не функціонувала, візуально було видно її хвороби - невиразну мову, постійно притиснуту руку. У м.Вознесенськ її поставили на диспансерний облік, в тому числі у психіатра. Відновили документи, оскільки всі документи ОСОБА_6 загубила. Навесні 2014 року приїхали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , їм ОСОБА_3 запропонував забрати матір. Не заперечує, що ОСОБА_1 ще раз приїздив, коли ходив за допомогою милиць. ОСОБА_6 бажала проживати в м.Южноукраїнську, але ніхто не погодився з нею там жити. Повідомила про смерть ОСОБА_6 лише ОСОБА_3 , оскільки з іншими родичами ОСОБА_6 не спілкувалася, та номерів їх телефонів не мала.

Свідок ОСОБА_9 , сусідка ОСОБА_3 , пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 перевезли до себе мати ОСОБА_3 , яка погано розмовляла, візуально була хворі, "тягнула" ногу, якось пішла з дому. До неї приїжджали лікарі. Одного разу, невдовзі як перевезли бабу, у 2014 році, до ОСОБА_3 приїжджали 2 брати.

Свідок ОСОБА_10 , сусід ОСОБА_3 , пояснив що у ОСОБА_3 вдома у м.Вознесенську жила стара мати, декілька років тому бачив, що до ОСОБА_3 приїжджали двоє чоловіків, ОСОБА_3 сказав, що це його брати.

Свідок ОСОБА_11 також пояснила, що є сусідкою ОСОБА_3 , наприкінці 2013 року той перевіз стару матір до себе, оскільки та внаслідок хвороби не могла доглядати за собою, пересувалась ОСОБА_6 повільно, не могла розмовляти, висловлювати думки. Зі слів ОСОБА_3 , у ОСОБА_6 було ще два сина. Бачила, як одного разу до них приїжджали гості, як потім пояснила, приїхали подивитись як живе баба. ОСОБА_6 не могла сказати "все на трьох дітей", оскільки майже не розмовляла, а промовляла окремі звуки.

Свідок ОСОБА_12 доповнив, що у його сусіда ОСОБА_3 , мати проживала в м.Южноукраїнську, але її перевезли проживати до м.Вознесенськ до ОСОБА_3 Одного разу у 2014 році бачив, як до ОСОБА_3 приїжджали два брати. ОСОБА_6 пересувалась погано, майже не розмовляла, до неї приїжджали лікарі. Двічі ОСОБА_6 намагалась втекти з дому, не розуміла куди йде, внаслідок чого приходила до їх подвір`я.

Всі свідки стверджували, що бачили, як брати приїжджали до матері, зазначили лише рік приїзду 2014-й і один візит, але об`єктивно не могли знати усе, що відбувається у сусідів. Стосовно матеріальної допомоги жоден свідок пояснень не надав.

Суд приймає до уваги письмові докази, а саме рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про визнання ОСОБА_6 недієздатною та призначення опікуном ОСОБА_3 /а.с.125/, медичну документацію КП «Вознесенська багатопрофільна лікарня» /а.с.128-132/, а також документи на поховання, видані на ім`я ОСОБА_8 /а.с.134-135/.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 протягом тривалого часу до моменту своєї смерті перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, яку в повному обсязі отримувала від родини ОСОБА_3 Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 потребувала додаткової допомоги ще й від відповідача за зустрічним позовом, а також того, що відповідач ухилявся від надання такої допомоги.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що для усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Встановивши, що в сукупності відсутні умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа - приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко Світлана Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом, відмовити.

Повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова

_____________

Повний текст рішення складений 14 червня 2019 року