провадження № 22-ц/824/8606/19 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Підлісним Віталієм Олександровичем, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , про визнання електронних торгів, протоколу проведення торгів, акту державного виконавця про проведені електронні торги про реалізацію арештованого майна та свідоцтва недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсними електронні торги, проведені 14 травня 2018 року ДП «СЕТАМ» з реалізації двокімнатної квартири № 3 загальною площею 64,8 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 ; визнати недійсним протокол проведення електронних торгів, складений ДП «СЕТАМ» № 332286 від 16 травня 2018 року з реалізації зазначеної квартири; визнати недійсним акт державного виконавця про проведені електронні торги про реалізацію арештованого майна, виданий головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва та затверджений 24 травня 2018 року начальником Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Коблош О.Й. з реалізації зазначеної квартири; визнати недійсним свідоцтво, видане 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дьомкіною Г.С., зареєстроване в реєстрі за № 742.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_2 та будь-яким особам будь-яким чином вчиняти дії, направлені на зміну права власності та/або передачу в іпотеку і користування іншим особам вказану квартиру.

Заява обґрунтована тим, що не забезпечення позову у заявлений ОСОБА_1 спосіб зможе утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому. У разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 необхідно буде докласти значних зусиль шляхом оскарження правочину, за яким можливе відчуження квартири або її передача в іпотеку чи користування, витребування квартири з володіння інших осіб.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що у січні 2018 року ним було подано позовні заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та про визнання звіту про оцінку майна недійсним. В рамках виконавчого провадження здійснено продаж квартири на електронних торгах з метою стягнення з нього відсотків за кредитним договором, які обраховані за строк після 15 лютого 2013 року. Однак, судовим рішенням встановлено безпідставність нарахування відсотків після зазначеного періоду. Представник Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надав до відзиву копію позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оскаржувана ухвала постановлена без врахування матеріалів справи та доводів позивача. При ухваленні судового рішення суд порушив вимоги ст. 2, 10, 12, 13 та 263 ЦПК України. На думку позивача існує реальний ризик того, що ОСОБА_2 здійснить відчуження або додаткове обтяження майна, може вчинити дії щодо виселення позивача з квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що питання оскарження права власності ОСОБА_2 не поставало зі сторони позивача та його представника. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність його набуття встановлена судом. Позивач неодноразово подавав заяву про забезпечення позову у судовому порядку і йому було відмовлено у цьому.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволеннізаяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, не оспорюючи сам виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на його квартиру, що свідчить про його погодження на таке відчуження нерухомого майна, ставить під сумнів лише дії щодо вчинення виконавчих дій, пов`язаних реалізацією квартири відповідачу ОСОБА_2 на підставі виконавчого напису нотаріуса. Невжиття заходів забезпечення позову, про які просить представник позивача, не свідчить про наявність реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду; вони не є такими, що направлені ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить, зокрема, визнати недійсними електронні торги, проведені 14 травня 2018 року ДП «СЕТАМ» з реалізації двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 та визнати недійсним свідоцтво, видане на вказане майно 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дьомкіною Г.С.

Вважаючи, що нерухоме майно може бути відчужено, що у свою чергу утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , а також заборонити ОСОБА_2 та будь-яким особам будь-яким чином вчиняти дії, направлені на зміну права власності та/або передачу в іпотеку і користування іншим особам вказану квартиру.

Апеляційний суд приходить до висновку, що спосіб забезпечення позову у виді накладення арешту, який просить застосувати заявник, передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У пункті 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року, зазначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Отже, у разі невжиття заходів забезпечення позову у справі може мати місце відчуження нерухомого майна його власником третім особам та відповідна реєстрація права власності за третіми особами, що у свою чергу призведе до неможливості поновлення запису про речові права ОСОБА_1 , а, отже, рішення суду про задоволення позову фактично виконати буде неможливо.

В той же час, накладення арешту на квартиру у повній мірі забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову та сприятиме ефективному захисту та поновленню порушених прав позивача, якщо у ході розгляду справи по суті буде встановлено таке порушення.

Враховуючи зазначене, відсутні підстави для забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певних дій, оскільки накладення арешту на квартиру в повній мірі унеможливить її відчуження власником та вчинення відносно нерухомого майна будь-яких реєстраційних дій.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність його набуття встановлена судом.

Однак, відповідно до вимог ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена у випадках і в порядку, встановлених законом. Цивільним процесуальним кодексом України визначено такі види забезпечення позову як накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. Вказаний вид забезпечення позову не позбавляє відповідача права володіти та користуватися спірним нерухомим майном.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову у забезпеченні позову з підстав не оскарження виконавчого напису нотаріуса, оскільки відсутність позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є перешкодою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно у даній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не звернув увагу на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , про визнання електронних торгів, протоколу проведення торгів, акту державного виконавця про проведені електронні торги про реалізацію арештованого майна та свідоцтва недійсним задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_2 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.