Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 753/7046/17-ц

провадження № 61-3370св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «26-I»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідачів - адвокат Прокопенко Богдан Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «26-I» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним майном шляхом зобов`язання вчинити певні дії за касаційними скаргами представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвоката Прокопенка Богдана Олександровича, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року у складі судді Леонтюк Л. К. та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 рокуу складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «26-I» (далі - ОСББ «26-I») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним майном, шляхом зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 28 квітня 2016 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 і, зареєстровано ОСББ «26-І». Згідно з актом приймання-передачі будинку та прибудинкової території від 25 серпня 2016 року та рішенням загальних зборів співвласників будинку від 02 вересня 2016 року будинок прийнятий в управління позивача.

У будинку на першому та другому поверхах розміщуються нежитлові приміщення і другий поверх будинку має додаткову площу, вихід на частину якої здійснюється з нежитлових приміщень № 114 та № 115. Зазначена додаткова площа також є дахом (покриттям) для нежитлових приміщень, які знаходяться на першому поверсі будинку.

Власниками групи нежитлових приміщень № 114 та № 115 є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , якими розпочато забудову всієї додаткової площі на другому поверсі, тобто здійснюється надбудова ще одного приміщення.

За наслідками обстеження спірної додаткової площі (даху першого поверху), надбудова включала: бетонні опорні колони, бетонний дах, перегородки та зовнішні стіни з піно блоку, про що складено відповідний акт від 10 квітня 2017 року.

Зазначаючи, що додаткова спірна площа (дах першого поверху) є конструктивним елементом будинку, тому є спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку і рішення про надання згоди на надбудову на даху першого поверху або іншим чином його використання, співвласниками не приймалось, позивач звертався до відповідачів із заявою від 03 січня 2017 року № 24 щодо укладення договору оренди тераси (даху першого поверху) та надання дозвільних документів на будівництво, однак відповідачами документи не надано, договір оренди не укладено.

07 лютого 2017 року відбулось засідання правління ОСББ «26-І», на якому також був присутній відповідач. За наслідком засідання вирішено укласти договір оренди тераси з відповідачем або вимагати зупинення будівництва, однак будівництво не зупинено.

27 лютого 2017 року відбулось засідання правління ОСББ «26-І», на якому вирішено вимагати зупинення будь-яких будівельних робіт на терасі будинку до укладення договору оренди.

На виконання рішення правління відповідачам направлено вимогу від 01 березня 2017 року № 41, яка ними отримана 03 березня 2017 року, однак вимоги не виконуються, будівництво продовжується.

14 березня 2017 року на засіданні правління ОСББ «26-І» прийнято рішення про демонтаж надбудови, про що повідомлено відповідачів вимогою від 23 березня 2017 року № 58.

Незважаючи на численні звернення позивача з вимогами про демонтаж надбудови, будівництво на даху першого поверху продовжується.

Ураховуючи викладене, ОСББ «26-I», уточнивши позовні вимоги,просило суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні спільним майном будинку (дахом першого поверху) шляхом зупинення будівництва на ньому та демонтажу надбудови, а саме: бетонних опорних колон, бетонного даху, перегородки та зовнішніх стін піноблоку, з приведенням даху першого поверху у стан, який був до початку будівництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року у позов ОСББ «26-I» задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні спільним майном будинку (дахом першого поверху), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 26і, група нежитлових приміщень № 114 шляхом зупинення будівництва на ньому та демонтажу надбудови, а саме: бетонних опорних колон, бетонного даху, перегородки та зовнішніх стін піноблоку, з приведенням даху першого поверху у стан, який був до початку будівництва.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «26-I» судовий збір у розмірі 800,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «26-I» судовий збір у розмірі 800,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСББ «26-I» витрати за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 22 000,00 грн.

Задовольняючи позов ОСББ «26-I», суд першої інстанції виходив із того, що здійснена відповідачами реконструкція надбудови конструктивних елементів покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , здійснена без погодження та всупереч волі інших співвласників багатоквартирного будинку, чим порушує їх права, оскільки спільне майно багатоквартирного будинку, у тому числі приміщення загального користування, несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, є спільною сумісною власністю співвласників будинку і не може бути поділено між співвласниками або виділено в натурі частку із спільного майна багатоквартирного будинку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 22 000,00 грн витрат за проведення будівельно-технічної експертизи.

Стягнуто на користь ОСББ «26-І»: з ОСОБА_2 .11 000,00 грн витрат на проведення будівельно-технічної експертизи; з ОСОБА_1 11 000,00 грн витрат на проведення будівельно-технічної експертизи;

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрат за проведення будівельно-технічної експертизи, виходив із того, що підстав покладення солідарної відповідальності на відповідачів судом не встановлено.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог, апеляційний суд зазначив, що здійснення відповідачами надбудови конструктивних елементів багатоквартирного будинку всупереч волі інших співвласників багатоквартирного будинку свідчить про фактичне самочинне захоплення і виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (частини забудованих конструктивних елементів покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку) та обмеження прав у використанні спільного майна багатоквартирного будинку інших співвласників цього будинку, які мають право визначити умови і порядок спільного, у тому числі оплатного, використання площі зовнішньої частини покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку (тераси) по АДРЕСА_1

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Прокопенко Б. О.,подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У березні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прокопенко Б. О., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 753/7046/17-ц з Дарницького районного суду м. Києва.

Клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Прокопенка Б. О., про зупинення дії судового рішення задоволено.

Зупинено дію рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 березня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Прокопенка Б. О.,мотивована тим, що висновок приватної експертної установи від 01 червня 2018 року не є належним та допустимим доказом, оскільки документи, на підставі яких проводилося експертне дослідження на замовлення позивача мають незрозуміле походження, невідомо яким чином такі документи опинилися у позивача та як він зміг їх надати, враховуючи, що всі докази, які були ним додані до позовної заяви, були визнані судом недопустимими у судовому засіданні 29 бередня 2018 року.

Також суди не врахували, що будинок по АДРЕСА_1 і був прийнятий забудовником до експлуатації лише у межах житлової частини будинку. 19 грудня 2011 року на підставі акта приймання-передачі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 і з балансу на баланс для обслуговування і експлуатації, замовник будівництва - TOB «Житло Киянам», передало на баланс ДП «Дарниця-1» для експлуатації й обслуговування вказаний житловий будинок, з вищезазначеними характеристиками будинку і без площі вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень. Крім того, офісні приміщення будинку, у тому числі приміщення № 114, № 115 , ніколи не передавалися на баланс ДП «Дарниця-1». Також нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення будинку, у тому числі приміщення № 114, № 115 , ніколи не передавалися на баланс ОСББ «26-І», оскільки ДП «Дарниця-1» як експлуатуюча організація з моменту прийняття будинку до експлуатації до моменту створення ОСББ «26-І» їх не отримувала для утримання та експлуатації.

Крім того, суди не врахували висновок експертного дослідження Державного науково-дослідного експертного криміналістичного центру Міністеррства внутрішніх справ України від 03 листопада 2017 року, в якому зазначено, що вбудовані, вбудовано - прибудовані нежитлові приміщення 1-го та 2-го поверхів житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , не відносились до допоміжних приміщень житлової частини багатоквартирного житлового будинку (місць загального користування), згідно з наданою проектною документацією, на момент здачі даного будинку в експлуатацію. Отже, спірні площі даху першого поверху будинку не належать ані до допоміжних приміщень, ані до місць загального користування, а виступають об`єктом права власності, що належить фізичним особам, які володіють нежитловими приміщеннями 1-го та 2-го поверхів будинку з боку проїжджої частини та жодним чином не має відношення до спільного майна мешканців будинку.

Судами було зобов`язано відповідачів демонтувати надбудову, а саме: бетонні опорні колони, бетонний дах, перегородки та зовнішні стіни піноблоку, з приведенням даху першого поверху устан, який був до початку будівництва, проте відповідачам не зрозуміло площа демонтажу, кількість та де саме знаходяться бетонні опори, які перегородки та зовнішні стіни, тобто суди не звернули увагу увагу та не дослідили питання, що саме повинно підпадати під знесення.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Прокопенка Б. О., мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправомірно вважали, що відповідачі не надали документи, які підтверджують їх право власності на спірну частину нежитлового приміщення будинку. Нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Статус нежитлового приміщення визначений у технічній документації, право власності на яке зареєстровано в установленому законом порядку та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності. Право власності на нежитлове приміщення набуто на загальних підставах, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України знесення самочинної споруди є крайнім заходом і може бути застосовано виключно якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Вважає, що за умови відсутності доказів щодо можливості здійснення такої перебудови, вимоги позивача про знесення не можуть бути задоволені.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, підтверджуючих здійснення реконструкції з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідачами здійснювалась реконструкція нежитлових приміщень, що є їх власністю.

Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди мали з`ясувати, яку частину нежитлового приміщення займає споруджена частина, її розмір і конфігурацію, яка частина приміщення підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд мав право призначити експертизу.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У березні та квітні 2019 року ОСББ «26-І» подало до Верховного Суду відзиви на касаційні скарги, в яких зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та постанова апеляційного суду є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - адвоката Прокопенка Б. О., задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та постанова апеляційного суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, наявність однієї з умов, визначених у статті 376 ЦК України, є підставою для ствердження, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Статтею 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Виконувати будівельні роботи, підключати об`єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

Положеннями статей 7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» врегульовано виготовлення та затвердження проектної документації.

Отже, під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Тоді як під проектом слід розуміти, залежно від категорії об`єкта будівництва, відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Судами установлено, що власниками групи нежитлових приміщень № 114 та № 115 є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , якими за рахунок здійснення надбудови на ділянці експлуатаційного даху вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху із виконанням примикання надбудови до належних відповідачам на праві власності вищевказаних нежитлових приміщень № 114 та № 115 фактично збільшено додаткову площу цих нежитлових приміщень на другому поверсі. (а. с.122-127 т. 1).

Згідно з повідомленням заступника директора департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 серпня 2017 року № 055-14057, департамент не надавав ОСОБА_2 містобудівних умов та обмежень для проектування реконструкції приміщень (з прибудовою/ надбудовою) по АДРЕСА_1 (а. с. 210 т. 1).

За результатами проведення будівельно-технічної експертизи, судовим експертом Українського незалежного інституту судових експертиз Голубенко І. М. складено висновок від 01 червня 2018 року № 38/04-2018, в якому зазначено, що конструктивні елементи покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 Києві відноситься до конструктивних елементів зазначеного будинку. За цим же висновком зазначено, що приймаючи до уваги результати натурного візуального обстеження та вимоги ДБН В. 3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», можливо зазначити, що будівельні роботи влаштування надбудови над покрівлею вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 відносяться до будівельних робіт з реконструкції житлового будинку (а. с.192-203 т. 2).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (частини перша, друга статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Тким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників і забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.

За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним (пункт 1 частини другої статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Згідно з статтею 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою усіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений такою особою без повноважень або з перевищенням повноважень, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника.

Таким чином, передача будь-якого допоміжного приміщення чи конструктивних елементів таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, конструктивні елементи покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, сходові марші і та інше) у володіння і користування одного або декількох співвласників зачіпає інтереси інших мешканців будинку, оскільки призведе в подальшому до обмеження прав у користуванні інших співвласників.

Судами установлено, що ОСББ «26-І» не надавало згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на використання спільного майна багатоквартирного будинку і здійснення реконструкції із виконанням надбудови конструктивних елементів покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 . Укладення сторонами попереднього договору оренди без його фактичного виконання не є підставою визнання прав відповідачів на здійснення надбудови конструктивних елементів покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що відповідачі здійснюють реконструкцію приміщень першого поверху багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 без погодження та всупереч волі інших співвласників багатоквартирного будинку, чим порушують їх права.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та зобов`язали відповідачів демонтувати надбудову.

Висновки суду першої інстанції у нескасованій частині та апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційних скарг про те, що суди, зобов`язуючи відповідачів знести частину самочинно збудованого приміщення, залишили поза увагою опис цього об`єкта, не вказали, які саме приміщення слід знести не заслуговують на увагу, оскільки у рішення суду першої інстанції чітко зазначено про усунення перешкод у користуванні спільним майном будинку шляхом зупинення будівництва на ньому та демонтажу надбудови, а саме: бетонні опорні колони, бетонний дах, перегородки та зовнішні стіни піноблоку, з приведенням даху першого поверху у стан, який був до початку будівництва, у звязку з чим посилання на правові позиції Верховного Суду України є безпідставними, оскільки фактичні обставини справи є різними.

Посилання касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Прокопенка Б. О., про те, що судами не з`ясовано можливість перебудови самочинного будівництва є безпідставними, оскільки відповідачі заперечили проти позову і жодних дій щодо бажання здійснити перебудову не вчиняли.

Інші доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У частині третій статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвоката Прокопенка Богдана Олександровича, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року у нескасованій частині та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

У зв`язку із закінченням касаційного провадження поновити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк