465/5009/14-ц
2/465/1465/19
У Х В А Л А

про самовідвід

18.06.2019 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., в ході вивчення матеріалів цивільної справи № 465/5009/14-ц ( 2/465/1465/19) за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування п.22 додатку № 2 до ухвали Львівської міської ради від 29 березня 2007 року « Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові»,-

В С Т А Н О В И В :

Цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконною та скасування п.22 додатку № 2 до ухвали Львівської міської ради від 29 березня 2007 року « Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» поступила до Франківського районного суду м. Львова 13 серпня 2018 року згідно супровідного листа Верховного суду та в порядку автоматизованого розподілу передана для розгляду судді Козюренку Р.С.

11 травня 2019 року цивільна справа № 465/5009/14-ц ( 2/465/1465/19) на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи: відсторонення від посади та на виконання розпорядження керівника апарату суду № 51/Р, передана судді Кузь В. Я.

В ході вивчення матеріалів цивільної справи встановлено, що рішенням судді Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. від 04 квітня 2017 року у цивільній справі № 2-1160/11 (2/465/734/17), визнано незаконним та скасувано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0848 га. за адресою: АДРЕСА_1 а від 15 лютого 2008 року серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 , що виданий ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні спільним проїздом та демонтувати браму (металеві ворота) на початку проїзду, що по АДРЕСА_1 , встановлену зі сторони вул.. Моршинської між будинками № 7 та № 9 на вул.. АДРЕСА_1 Львові та вирішено питання судових витрат.

Відтак, суддею Кузем В.Я. ухвалювалося рішення у справі за участю цих же сторін та стосовно предмета спору.

Окрім того, встановлено, що у провадженні судді Кузя В.Я. перебуває заява адвоката Юхименко Р.І., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 щодо перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами у цивільній справі № 2-1160/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 правонаступник ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та Управління Держкомзему у м. Львові про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0, 0848 га за адресою: АДРЕСА_1 від 15 лютого 2008 року Серії НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_13 і зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні спільним проїздом та демонтаж брами (металеві ворота) на початку проїзду, що по АДРЕСА_1 , що встановлені зі сторони вул.. Моршинської між будинками № 7 та № 9.

В обґрунтування вказаної заяви , заявник посилається на Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.07.2015 року у цивільній справі № 465/5009/14-ц, що залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.12.2015 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, визнано незаконним та скасовано п.22 додатку №2 до Ухвали ЛМР від 29.03.2007 року №687, на підставі якої відповідачам видано Державний акт про право власності на земельну ділянку. Покликаючись на зазначене рішення суд керувався нормами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 465/5009/14-ц Рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 липня 2015 року та Ухвала Апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року були скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене та враховуючи вимоги ст.ст. 36, 37 ЦПК України , вважаю, що справа не може бути предметом розгляду мною, як суддею, оскільки встановлене в силу вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, є тими обставинами, що зобовязують мене , як суддю, заявити самовідвід, у завязку з цим, заявляю самовідвід у розгляді даної справи.

Частиною першою ст. 36 ЦПК України, встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Згідно ч. 3 ст. 36 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідноч.1ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Приймаючи рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуга проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності. Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обовязкові для врахування судами України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Зважаючи на вищенаведене та з метою дотримання приписів: безсторонності, неупередженості та обєктивності, вважаю за доцільне задовольнити заяву про самовідвід.

На підставі викладеногота керуючись статтями 36,39,40ЦПК України,-

П О С ТА Н О В И В :

Заявити самовідвід у розгляді цивільної справи № 465/5009/14-ц.

Задовольнити заяву судді Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. про самовідвід у розгляді цивільної справи № 465/5009/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування п.22 додатку № 2 до ухвали Львівської міської ради від 29 березня 2007 року « Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові».

Матеріали справи передати до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на повторний автоматизований розподіл для визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь