ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4552/19 Справа № 211/700/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну позивача відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 05 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про встановлення порядку користування домоволодінням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання не чинити перешкод у користуванні домоволодінням та вселення.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини домоволодіння є її неповнолітня онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якої діє її мати ОСОБА_2 . Відповідач на даний час зареєстрована та проживає у вказаному будинку разом з дітьми та чоловіком ОСОБА_4 , зайнявши разом зі своєю родиною все домоволодіння та користуючись ним, вчиняючи їй, позивачу, перешкоди в користуванні належною їй Ѕ часткою будинку. Після уточнення позовних вимог, просить суд встановити порядок користування спірним домоволодінням: виділивши їй в користування кімнату 1-3 площею 6,6 кв.м., виділивши ОСОБА_3 , кімнату 1-2 площею 10,6 кв.м., місця загального користування (коридор, кухню, кладову) залишити в загальному користуванні, літню кухню, гараж, вбиральню, душ, водо колонку, замощення паркани залишити в загальному користуванні та усунути їй перешкоди в користуванні належною їй 1/2 часткою домоволодіння, зобов`язавши ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди та вселити її в домоволодіння.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено порядок користування домоволодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділено в користування ОСОБА_1 кімнату 1-3 площею 6,6 кв.м.; кімнату 1-2 площею 10,6 кв.м. виділено в користування ОСОБА_3 ; місця загального користування: коридор - І площею 6,6 кв.м., кладову - ІІ площею 1,6 кв.м., кухню 1-1 площею 9,8 кв.м. та господарські побудови - залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні 1/2 часткою домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 1/2 часткою домоволодіння, вселено ОСОБА_1 у вказане домоволодіння. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не прийнято до уваги, що у спірному домоволодінні проживає вона разом із сім`єю у складі 7 осіб, тому спільне проживання із позивачем є неможливим. Крім того, посилається, що судом не враховано, що в будинку проведено перепланування, після якого є лише одна ізольована кімната 1-3, кімната виділена позивачу 1-1 перепланована у коридор та є прохідною. Посилається, на те, що позивач забезпечена іншим житлом, просила суд відмовити їй в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідач не надавала до суду нового технічного паспорта на спірний будинок та не повідомила суд про зміни планування, надаючи нові докази не зазначає про поважність причин їх не подання до суду першої інстанції не можна вважати належними та допустимим доказами, оскільки не були предметом дослідження судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь суддді - доповідача, Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, наданого відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26 січня 2008 року, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини домоволодіння, яке складається з саман обкл. цеглою житлового будинку А-1 загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., шлак. літньої кухні Б, шл.бл. гаражу В, цегл. вбиральні Д, водо колонки І, замощення ІІ, парканів № 1,2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7- 9).

Власником іншої 1/2 частини домоволодіння є неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 (а.с.13,82 -84).

Згідно технічного паспорта, будинок «А-1» по по АДРЕСА_1 загальною площею 35,2 кв.м. житловою площею 17,2 кв.м., складається з коридору І площею 6,6 кв.м., кладової ІІ площею 1,6 кв.м., кухні 1-1 площею 9,8 кв.м., житловою кімнати 1-2 площею 10,6 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 6,6 кв.м.(а.с. 57-60).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що їй як власнику чиняться перешкоди у користуванні належній їй на праві власності Ѕ частини домоволодіння, вселив позивача та визначив порядок користування.

Колегія суддів погоджується із висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для захисту порушеного права позивача ОСОБА_1 , як співвласника спірного домоволодіння на його користування.

Спір між сторонами виник з приводу порядку користування домоволодінням АДРЕСА_1 його співвласниками ОСОБА_1 та неповнолітньою ОСОБА_3 , кожному з яких належит по Ѕ частці від спірного будинку. В якому проживає неповнолітня ОСОБА_3 разом із матір`ю та членами своєї родини у кількості 7 осіб.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Закріплений в нормативно-правових актах принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п. 1 ст. 8 Конвенції).

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

За частинами 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями ст. 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Зазначена норма права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, існує можливість звернення із відповідним позовом до суду.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинене порушене право та з яких підстав.

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачу, як власнику Ѕ частини спірного домоволодіння АДРЕСА_1 чиняться перешкоди у користуванні власністю зі сторони відповідача, яка як мати неповнолітнього співвласника разом із членами своєї родини проживає у будинку та використовує його на свій власний розсуд. Колегія суддів вважає вірним спосіб захисту позивача шляхом вселення та обов`язку відповідача не чинити перешкод.

Доводи апеляційної скарги, відповідача про наявність у позивача іншого житла недоведені та ґрунтуються на припущеннях. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачу на праві власності належить інше нерухоме майно. Окрім того, наявність у відповідача іншого нерухомого майна не може бути підставою для порушення її права володіння та користування належної Ѕ частки у спірному будинку, тому що право приватної власності є непорушним.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на наявність великої родини, яка проживає у спірному домоволодінні наявність у відповідача п`ятьох дітей та невеликий розмір будинку загальною площею 35,9 м2, адже не надають їй права використовувати приміщення в порушення майнових прав позивача, як другого співвласника та користування домоволодінням лише відповідачем зі своєю родиною.

При визначенні порядку користування домоволодінням, суд першої інстанції виходив з рівності часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності та виділив у користування кожному зі співвласників одну житлову кімнату, залишивши у спільному володінні інші приміщення. Колегія суддів вважає даний висновок вірним, обґрунтованим, прийнятим на підставі поданих та досліджених доказах.

Колегія суддів не може погодитися із наданими до апеляційної скарги технічною документацією на будинок, в підтвердження перепланування, яке відбулося у 2017 році, що підтверджено технічною документацією на будинок. Згідно яких, домоволодіння має коридор 1-1, кухня 1-2 та лише одну житлову кімнату 1-3 площею 10, 6 м2, ваную та вбиральню.

Згідно технічного плану на домоволодіння складеного у грудні 2017 року КП ДОР «Криворізьке БТІ», засвідчено, що було самовільно змінено житлову площу будинку та зменшено її з 17,2 кв.м на 10,6 кв.м. Домоволодіння не підлягає прийняттю в експлуатацію згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №406 (а.с.97-101).

Отже, самовільно, без погодження із другим співвласником відповідач, здійснила перепланування приміщення, зменшивши житлову площу будинку, в результаті чого в будинку з двух жилих кімнат залишилася одна, тому ці перепланування не можна визнати законним, вони є такими, що перешкоджають вселенню позивача, як власниці та здійснити поділ користування приміщеннями, оскільки власник ОСОБА_1 не позбавлена права вимагати від винних привести технічний стан домоволодіння у первісний стан.

Визначеним судом порядком користування спільною власністю буде захищено право кожного з співвласників на вільне володіння та користування сумісним майном.

Крім того, колегія суддів вважає слушними доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідачем подано технічний паспорт на домоволодіння станом на грудень 2017 року із порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки не надано доказів неможливості його подання під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Дані висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Тому, апеляційний суд не приймає як докази, технічну документацією на будинок станом на грудень 2017 року про перепланування будинку, яке не введено в експлуатацію, згідно якого житлову площу будинку зменшено на 10,6 кв.м, які не були подані до суду першої інстанції, та в судовому засіданні колегії суддів представник відповідача не навела причин, які унеможливили своєчасне їх подання та дослідження місцевим судом.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: