КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8331/2019
Справа №754/6918/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Клочко І.В., ухвалене в м. Київ 14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання здійснити приватизацію та оформити право власності на житлову кімнату,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про зобов`язання здійснити приватизацію та оформити право власності на житлову кімнату.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є уповноваженим наймачем кімнати АДРЕСА_1 на підставі ордеру, виданого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, власник особового рахунку № НОМЕР_1 . Вона звернулась до відповідача і надала повний пакет документів для приватизації кімнати НОМЕР_2 в гуртожитку, на що отримала відповідь, що не має права на приватизацію зайнятої кімнати, тому що є співвласником квартири АДРЕСА_3 . Вона не повністю використала житловий чек на приватизацію, не користується часткою приватизованої житлової площі з 03 червня 1992 року з часу розлучення з чоловіком, приймала участь у приватизації як член сім?ї, оскільки була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 в гуртожитку є єдиним її житлом, в якому вона фактично проживає з 2003 року і там зареєстрована.

Позивач посилалася, що набула право на приватизацію займаної житлової кімнати відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових законодавчих актів України щодо вдосконалення правового врегулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 офіційного тлумачення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Уточнивши позовні вимоги в листопаді 2018 року, просила зобов`язати відділ приватизації управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити приватизацію та оформити право власності на житлову кімнату АДРЕСА_1 на підстав поданого пакету оригінальних документів до відділу приватизації.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано відповідача прийняти рішення про передачу житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 з урахуванням надлишкової загальної площі жилого приміщення та видати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житлове приміщення за вказаною адресою.

Відповідач Відділ приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржником не оспорюються і не заперечуються житлові права позивача, ва незгода з рішенням суду обґрунтована повним ігноруванням, на думку відповідача, судом першої інстанції положень спеціального нормативно-правового акту - Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», якими безпосередньо встановлені підстави та порядок, з дотриманням яких здійснюється приватизація житлових приміщень у гуртожитках. Зокрема, згідно з положеннями ст. 1 даного Закону, сфера його дії поширюється на громадян, які не мають власного житла. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має власне житло, яке набула, реалізувавши своє право, як член сім?ї наймача, у м . Черкаси. Дана обставина не заперечується позивачем, визнана нею у позовній заяві, а також підтверджується відповідною довідкою, наявною у матеріалах справи. Враховуючи, що квартира у м . Черкаси належить ОСОБА_1 на праві спільної приватної власності, приватизація кімнати АДРЕСА_5 не відповідатиме вимогам ст. ст. 1, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити приватизацію та оформити право власності на житлову кімнату, суд першої інстанції виходив із того, що позивач була вселена до спірної кімнати на законних підставах, законність її проживання у кімнаті ніхто не оспорює, вона в установленому порядку звернулася із заявою про приватизацію кімнати, надала усі необхідні та наявні у неї документи, а оскільки відповідач незаконно відмовив позивачу в приватизації спірної кімнати, порушивши її право на житло, це право підлягає захисту судом шляхом зобов`язання відповідача розглянути питання щодо безкоштовної передачі у приватну власність кімнати, яку займає позивач.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 із 23 листопада 2007 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_9 (а. с. 14).

28 липня 2014 року Деснянською районною державною адміністрацією видано ОСОБА_1 ордер на жиле приміщення № 015177 серії Б на право зайняття жилого приміщення пл.. 17,7 кв.м., яке складається із 1 кімнати в гуртожитку за адресою АДРЕСА_9 . Ордер видано на підставі розпорядження Деснянської районної державної адміністрації від 27 червня 2014 року № 338 (а. с. 12).

11 вересня 2014 року Київським міським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на кімнату НОМЕР_2 в гуртожитку АДРЕСА_6 , згідно якого площа займаної ОСОБА_1 кімнати складає 17,7 кв.м. (а. с. 20 - 21).

Судом також встановлено, що зідно довідки Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 03 березня 2015 року № 1210о, станом на 01 січня 2013 року квартира НОМЕР_3 пл. 65,8 кв.м. (загальна площа), 38,1 кв.м. (житлова площа) в будинку АДРЕСА_8 зареєстрована за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 07 квітня 1997 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому (а. с. 15).

На а. с. 18 знаходиться свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 03 червня 1992 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 січня 2015 року № 321179676, в державному реєстрі відсутні відомості щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (а. с. 16).

Згідно довідки відділу супроводу оформлення майнових прав та приватизації житла департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 05 січня 2013 року № 1, ОСОБА_1 в період реєстрації з 20 травня 1992 року по 12 червня 1992 року та з 06 листопада 1992 року по 14 листопада 2007 року на території м. Черкаси за адресою АДРЕСА_11 використала своє право на приватизацію державного житлового фонду в обсязі 16,45 кв.м. при нормі 23,5 кв.м. (а. с. 19).

Згідно довідки Територіального відокремленого безбалансового відділення № 10023/034 філії - Черкаського обласного управління Державного ощадного банку України від 09 січня 2015 року № 11/2-04/2-47, ОСОБА_1 в списках громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів за адресою АДРЕСА_11 , відсутня (а. с. 50).

11 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до керівника органу приватизації Деснянської адміністрації із заявою, в які просила оформити передачу в приватну власність жиле приміщення в гуртожитку, яке вона займає (а. с. 17).

23 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою, в якій просила надати роз`яснення на предмет відмови в приватизації кімнати, в якій вона проживає, та зобов`язати приватизаційний відділ при Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації прийняти її пакет документів на приватизацію, та видати дозвіл на видачу свідоцтва на право власності на житлову кімнату НОМЕР_2 (а. с. 8 - 11).

Листом від 12 березня 2015 року № 30-966/1 Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації повідомило ОСОБА_1 , що приватизація кімнати АДРЕСА_1 не може бути проведена у порядку та на підставах, встановлених положеннями Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (а. с. 7).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Згідно із преамбулою Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Отже, спеціальний закон, який регулює правовідносини в сфері приватизації жилих приміщень у гуртожитках, в частині здійснення приватизації таких приміщень відсилає до загального Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який і було застосовано судом першої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що рішенням Київської міської ради ІХ сесії VІ скликання від 24 травня 2012 року № 596/7933 залишено гуртожитки, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Києва, зазначені в додатку до цього рішення, у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію їх жилих приміщень. Районним в м. Києві державним адміністраціям доручено здійснити приватизацію жилих приміщень гуртожитків, зазначених у п. 1 цього рішення, в установленому законом порядку. Зокрема, в Деснянському районі м. Києва таким гуртожитком є будинок по АДРЕСА_6 231 якого зареєстроване місце проживання позивача.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється, в тому числі, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його

сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Офіційне тлумачення даної статті викладене в рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року, згідно якого в аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

З урахуванням даного рішення апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що якщо площа займаної квартири, кімнати менше санітарної норми, то громадянин має використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) кімнати державного житлового фонду, наймачем якої він є. При цьому одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленим санітарним нормам.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 17 - 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Документи, зазначені в переліку Положення, наявні в матеріалах справи, і долучення цих документів ОСОБА_1 до заяви про передачу їй у власність житлового приміщення від 11 лютого 2015 року відповідачем у відзиві на позов та в апеляційній скарзі не заперечувалося.

Пунктом 14 Положення передбачено, що передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках які на момент набрання чинності Законом України «Про

забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються

не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відмовляючи ОСОБА_1 у приватизації займаної в гуртожитку кімнати, відповідач посилався на наявність у неї житла у м. Черкаси і норми Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», який не поширюється на громадян, які мають власне житло.

Разом із тим, згідно довідки відділу супроводу оформлення майнових прав та приватизації житла департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 05 січня 2013 року № 1, ОСОБА_1 в період реєстрації з 20 травня 1992 року по 12 червня 1992 року та з 06 листопада 1992 року по 14 листопада 2007 року на території м. Черкаси за адресою АДРЕСА_11 використала своє право на приватизацію державного житлового фонду в обсязі 16,45 кв.м. при нормі 23,5 кв.м. (а. с. 19).

Таким чином, право ОСОБА_1 на приватизацію було використано не в повному обсязі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки позивачем було надано всі документи, необхідні для приватизації жилого приміщення в гуртожитку, яким вона постійно користується, відповідач незаконно відмовив їй в приватизації спірної кімнати, порушивши право на житло, яке підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення про передачу спірного житлового приміщення у власність позивача з урахуванням надлишкової загальної площі жилого приміщення та видати їй свідоцтво про право власності на це житлове приміщення.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до положень Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» позивач не мала права на приватизацію житлового приміщення в гуртожитку у зв`язку з наявністю у неї іншого житла, оскільки такі доводи не узгоджуються з нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Також апеляційний суд враховує, що п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, яке було затверджене після набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків», надання документів, які підтверджують відсутність права власності на власне житло, не вимагається.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду першої інстанції по суті не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 червня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.