ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 640/19633/18

провадження № 22-ц/818/4602/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі : ТОВ «Шестаківське», ТОВ «Союз ініціативних господарів»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариства з обмеженою відповідальністю «Научно-производственный центр Даника-Плюс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шестаківське», Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз ініціативних господарів» про визнання правочинів недійсними та скасування права власності на майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр Даника-Плюс», з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 01 серпня 2019 року, постановлену суддею Глоба М.М., в залі суду в м. Вовчанськ,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 01 серпня 2019 року клопотання представника ТОВ «Шестаківське» про закриття провадження у справі задоволено частково. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Шестаківське», ТОВ «Союз ініціативних господарів» про визнання правочинів недійсними та скасування права власності на майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ТОВ «Науково-виробничий центр Даника-Плюс», оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції було встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 не являється учасником жодного із товариства відповідачів, при цьому, судом зазначено, що єдиним учасником ТОВ «НВЦ Даника-Плюс» є ОСОБА_2 . Зазначає, що із змісту позовних вимог вбачається, що предметом судового спору є визнання недійсними актів приймання-передачі майна до статутного капіталу юридичних осіб, учасником яких позивач не являвся, а також договорів купівлі-продажу цього майна між юридичними особами, водночас вимог щодо вирішення питань, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності ТОВ «НВЦ Даника-плюс» позивачем не заявлено. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що даний спір по суті є корпоративним спором та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства - є помилковим.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Як доступ до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору у порядку певного судочинства.

Під час вирішення питання щодо можливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданням цивільного судочинства, передбаченим у статті 2 ЦПК України, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності провадження, а отже і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України а також ст.ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України. За змістом п. 1 ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи- підприємці.

З зазначеного вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи:

1)у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів. стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

2)у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч.ч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) абоГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктами 3 і 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками юридичної особи, пов`язані зі створенням, діяльністю такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо часток, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (частини перша та третя статті 167 Господарського кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що позивач вибув із складу засновників ТОВ «НВЦ Даника-Плюс».

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Харківської області від 21 лютого 2011 року визнано недійсними зміни до установчих документів ТОВ «НВЦ ДП», зокрема: - від 12 травня 2005 року про внесення змін до Статуту Товариства про прийняття до складу учасників товариства ОСОБА_3 та передачу їй ОСОБА_1 33 % частки у статутному капіталі; - від 14 серпня 2007 року про затвердження нової редакції Статуту, де розмір статутного капіталу та часток учасників не змінювався; - від 25 вересня 2007 року про внесення змін до Статуту про виключення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . зі складу учасників Товариства; - від 05 листопада 2007 року про внесення змін до Статуту про відчуження ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які набули частки у статутному капіталі без достатніх правових підстав, за договорами купівлі-продажу ОСОБА_6 (50 %) та ОСОБА_7 (50 %); - від 26 серпня 2008 року про внесення змін до Статуту про відчуження часток у статутному капіталі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за договорами купівлі-продажу ОСОБА_8 (50 %) та ОСОБА_9 (50 %).

Отже, рішенням суду скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «НВЦ Даника Плюс» та відомостей про Товариство в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зокрема, поновлено ОСОБА_1 у складі учасників ТОВ «НВЦ Даника Плюс» та керівника підприємства; встановлено, що ОСОБА_1 було незаконно виключено із складу учасників ТОВ «НВЦ Даника Плюс», внеском якого у статутний фонд була нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана нежитлова будівля була незаконним шляхом відчужена посадовими особами ТОВ «НВЦ Даника Плюс».

Із змісту заявлених вимог вбачається, що ОСОБА_1 фактично звернувся за захистом своїх прав колишнього засновника ТОВ «НВЦ Даника-Плюс», який вибув із складу засновників. Вважає неправомірним відчуження майна, яке було ним внесено до статутного фонду ТОВ «НВЦ Даника-Плюс», вказує, що він був позбавлений права отримати виплату вартості частки майна ТОВ «НВЦ Даника-Плюс» пропорційно частки у статутному фонді засновників.

ОСОБА_1 , крім іншого, просить визнати недійсним правочин, за яким спірне нерухоме майно вибуло із ТОВ «НВЦ Даника-Плюс» , а саме акт прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Аква-Сервіс» від 27.11.2007 року, укладений між ТОВ «НВЦ Даника-Плюс» в особі директора ОСОБА_10 та фізичною особою ОСОБА_10 . Також ОСОБА_1 просить витребувати спірне майно на користь ТОВ «НВЦ Даника-Плюс».

ОСОБА_1 не вважає даний спір таким, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, звертає увагу на те, що ТОВ «НВЦ Даника-Плюс» не є відповідачем у справі.

Такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими.

Сам по собі той факт,що ТОВ «НВЦ Даника-Плюс» не залучено до участі у справі у якості відповідача не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 оспорює правочин, стороною якого є ТОВ «НВЦ Даника-Плюс».

Визначення позивачем у позові такого складу сторін у справі, який не відповідає реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах, не може змінювати вид судочинства, в якому слід розглядати такий спір (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 235/4376/15-ц).

ОСОБА_1 звертає увагу також на той факт, що ним оспорюються правочини, які були укладені в той період, коли ОСОБА_1 був виключений із засновників ТОВ «НВЦ Даника-Плюс».

Такі доводи не є обґрунтованими, оскільки рішенням господарського суду Харківської області від 21 лютого 2011 року скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «НВЦ Даника Плюс» та відомостей про Товариство в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зокрема, поновлено ОСОБА_1 у складі учасників ТОВ «НВЦ Даника Плюс» та керівника підприємства; встановлено, що ОСОБА_1 було незаконно виключено із складу учасників ТОВ «НВЦ Даника Плюс».

ОСОБА_11 того, ОСОБА_1 посилається на те, що зачіпаються його права, як фізичної особи, між тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що майно, яке йому належало, ним передано до статутного фонду ТОВ «НВЦ Даника-Плюс» та, наразі, він звертається до суду з вимогами фактично в інтересах ТОВ «НВЦ Даника-Плюс» та просить визнати недійсним правочин і повернути майно у власність ТОВ «НВЦ Даника-Плюс».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна