Номер провадження: 22-ц/813/418/19
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/17426/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідачі - 1) ОСОБА_4, 2) ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, заапеляційною скаргою ОСОБА_6 - представника ОСОБА_4, та апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Литвиненко Оленою Леонідівною, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Маркарової С.В. 02 жовтня 2018 року,

встановив:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» (далі - Банк), звернулося до суду із вищезазначеним уточненим у лютому 2018 р. позовом, в якому остаточно просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі - 61 518, 01 доларів США, яка складається з: - заборгованість за кредитом - 12 556, 90 доларів США; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 32 454, 50 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 202, 31 доларів США; - пеня - 15 304, 30 дол. США.

Банк свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.12.2006 р. між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №ОD47АU07100006, за яким Банк надав останньому у кредит грошові кошти у розмірі - 18 384 доларів США на строк до 12.12.2013 р., зі сплатою за користування коштами 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Виконання зобов'язань за кредитним договором було забезпечено договором поруки, укладеним між Банком та ОСОБА_8.

За умовами договору поруки ОСОБА_8 зобов'язався відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_4 зобов'язання по кредитному договору №ОD47АU07100006 солідарно, у повному обсязі.

Зобов'язання за кредитним договором з повернення кредиту не виконані в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Враховуючи викладене, Банк в порядку статті 49 ЦПК України, уточнивши позовні вимоги, просив притягнути ОСОБА_5 у якості належного співвідповідача у справі, як правонаступника померлого поручителя ОСОБА_8, стягнути вищевказану заборгованість солідарно (Т. 1, а. с. 1 - 2 зворотна сторона, Т, 2, а. с. 197 - 198 зворотна сторона).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2018 р., з врахуванням ухвали цього ж суду від 03.10.2018 р. про виправлення описки щодо співвідповідача (Т. 3, а. с. 58), вищезазначений позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за договором №ОD47АU07100006 від 14.12.2006 р. у загальному розмірі - 11 142, 39 доларів США, яка складається з: - заборгованість по кредиту - 9 940,08 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом -1 202,31 доларів США.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за договором №ОD47АU07100006 від 14.12.2006 р. Банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі - 18 384 доларів США, а останній зобов'язався здійснювати щомісячне погашення кредиту в строк до - 12.12.2013 р..

Відповідно до кредитного договору погашення заборгованості здійснюється починаючи з 24 по 28 число кожного місяця. Щомісячний платіж для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат, складає - 225,15 долара США.

Сторони договору обумовили, що погашення заборгованості має бути здійснено не пізніше ніж до - 12.12.2013 р..

Згідно із п. 1.2. кредитного договору кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди та комісії у визначені цим договором строки.

За п. 4.1. кредитного договору №ОD47АU07100006 від 14.12.2006 р. у разі порушення зобов'язань за кредитним договором Банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню у розмірі - 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу. В разі, якщо кредит наданий в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення сплати.

Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором поруки №0006/р, укладеним 14.12.2006 р. між Банком та ОСОБА_8.

ОСОБА_4 та ОСОБА_8, за час свого життя, в порушення умов кредитного договору взятих на себе зобов'язань не виконали.

Окрім того, ОСОБА_4 передав в заставу Банку транспортний засобу «Chevrolet Aveo», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (договір №OD47AU07100006), за яким сторони погодили, що вартість предмету застави складає - 59 400 грн., що в еквіваленті становить - 11 762, 38 дол. США за курсом НБУ станом на 14.12.2006 р. - 5,05 грн. за один долар США.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.03.2009 р. у якості забезпечення позову автомобіль переданий Банку на відповідальне зберігання.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 5.02.2013 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № OD47AU07100006 від 14.12.2006 р. в сумі - 362 068,53 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Chevrolet», модель - «Aveo SF69Y», рік випуску - 2006, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі - НОМЕР_3, реєстраційний номер - НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля Банку з правом його продажу Банком з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Фактично автомобіль був реалізований, а Банком зараховані грошові кошти в розмірі - 56 000 грн. 27.05.2015 р., що за курсом НБУ становило - 2 616, 82 доларів США, що є меншим розміру заборгованості за кредитним договором.

Вказані обставини підтверджуються актом прийому-передачі автомобіля від 27.05.2015 р..

Порядок реалізації заставного майна, визначення ціни автомобіля на момент проведення Банком аукціону відповідачами не оспорено.

Поряд із тим, згідно наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 26.01.2018 р. розмір заборгованості за період з 29.05.2015 р. по 26.01.2018 р. залишився незмінним, а саме -12 556,90 доларів США.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вартість реалізації заставного майна не була зарахована в рахунок погашення суми боргу за кредитним договором №ОD47АU07100006 від 14.12.2006 р..

Відповідно, заборгованість перед Банком за договором становить - 9 940,08 доларів США = 12 556,90 доларів США - 2 616, 82 доларів США, за курсом НБУ станом на 27.05.2015 р. (продаж автомобіля), яка підлягає стягненню на користь Банку із основного боржника ОСОБА_4.

Окрім того, за кредитним договором пунктом 1.1 сторони обумовили комісію за послуги банку в розмірі - 0,14 відсотків щомісячно від суми виданого кредиту.

За розрахунком Банку її розмір становить - 1 202, 31 доларів США.

Її розмір відповідачем шляхом надання доказів не спростований та підлягає стягненню на користь Банку.

Суд не погоджується із доводами представника відповідачів, що стягнення заборгованості за кредитом в іноземній валюті є незаконним. Якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. (Постанова ПССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Наявність ліцензії у Банку відповідачами не оспорюється, а як вбачається зі змісту кредитного договору його предметом стали грошові кошти в іноземній валюті.

Відмовляючи у позові в частині стягнення відсотків за договором суд виходиться з наступного.

З кредитного договору вбачається, що відсоткова ставка за користування кредитом становить 1% у місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, а згідно наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 26.01.2018 р. має місце зміна відсоткової ставки з 12% річних до 14,4%.

Доказів на підтвердження підстав зміни розміру відсоткової ставки Банком в процесі розгляду справи не надано, як і виписки з рахунку по відсотках, що виключає задоволення позову в цій частині.

Чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення пені у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті є необґрунтованими.

Суд не погоджується із клопотанням відповідачів про застосування судом строку позовної давності, який вони рахують з ухвали суду про забезпечення позову від 12.03.2009 р., оскільки термін дії кредитного договору до 12.12.2013 р.. Відповідно до ухвали суду транспортний засіб був передано на відповідальне зберігання згідно акту від 27.05.2015 р., автомобіль був реалізований та кошти зараховані до Банку - 27.05.2015 р..

Окрім того, в процесі розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про його смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №11543.

За відомостями зі спадкової справи №6/2015 до майна ОСОБА_8 правонаступниками ОСОБА_9 є ОСОБА_5, ОСОБА_4

Враховуючи викладене, Банк в порядку статті 49 ЦПК України, уточнивши позовні вимоги, просив притягнути ОСОБА_5 у якості належного співвідповідача у справі.

Поряд із тим, у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Як вбачається зі змісту договору поруки № 0006/Р від 14.12.2006 року померлий ОСОБА_8 був немайновим поручителем, що виключає задоволення вимог до його спадкоємця ОСОБА_5 (Т. 3, а. с. 50 - 55).

ОСОБА_6 - представник ОСОБА_4в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права,

ОСОБА_6 - представник ОСОБА_4вказує, що Банк не довів надання кредиту в доларах США. Банк не надав первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту. За час знаходження автомобіля у Банку відсутні підстави для нарахування відсотків. Пеня та штраф повинні стягуватися в межах річного строку, відсутні правові підстави для нарахування щомісячної комісії. Банку забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув, для чого не потрібно робити заяву про застосування позовної давності. Суд не мав права приймати уточнення позовних вимог перед проведенням дебатів. Предмет спору відсутній, оскільки договір закінчився 12.12.2013 р, договір застави виконаний, автомобіль продано, гроші зараховані Банком. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Банкв апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права,

Банк вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про не зарахування грошей від продажу автомобіля. Кошти від продажу автомобіля були зараховані на погашення відсотків, заборгованість по кредиту залишилася без змін. Помилковим є висновок суду про відмову у стягненні відсотків у зв'язку зі зміною відсоткової ставки, оскільки договором це передбачено. Оскільки кредит надано в іноземній валюті, тому не суперечить діючому законодавству її стягнення в іноземній валюті.

ОСОБА_6 - представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу Банку вважав необхідним скаргу Банку залишити без задоволення згідно викладених ним доводів в його апеляційній скарзі.

ОСОБА_6 - представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав викладені в його апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу Банку доводи та вимоги.

Банк відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_4 не надав. У судовому засіданні представник Банку вважала необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення. Задовольнити апеляційну скаргу Банку за вказаних у його скарзі доводів та вимог.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу Банку, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних вищевказаних висновків про наявність між сторонами кредитних правовідносин, наявність заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 553, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду) права.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. ст. 1054, 1056 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 - представника ОСОБА_4, що Банк не довів надання кредиту в доларах США, Банку забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув, для чого не потрібно робити заяву про застосування позовної давності, відсутність предмету спору, оскільки договір закінчився 12.12.2013 р, договір застави виконаний, автомобіль продано, гроші зараховані, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Факт надання та отримання кредиту в доларах США встановлено чинним заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (Т. 1, 170), на яке посилається і сам апелянт. Вказане рішення має преюдиційне значення при розгляду даної справи.

Банк не позбавлений права звернення до суду у випадку пропуску строку позовної давності. У протилежному випадку це є порушенням доступу до правосуддя. Крім того колегія суддів приймає до уваги, що договором встановлено строк повернення кредиту - 12.12.2013 р., з позовом Банк звернувся - 27.10.2015 р., тобто в межах строку позовної давності.

Матеріалами справи не доведено, що за рахунок зарахування грошей від продажу автомобіля у сумі - 56 000 грн. було повністю погашено заборгованість за кредитним договором.

Доводи ОСОБА_6 про те, що суд не мав права приймати уточнення позовних вимог перед проведенням дебатів, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки фактично Банком було уточнено тільки суму заборгованості на час розгляду справи. Матеріали справи містять достатньо доказів, витребуваних судом першої інстанції, на підставі яких встановлено дійсні обставини по справі.

Доводи Банку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з правонаступника поручителя ОСОБА_8 - ОСОБА_5 колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать положенням ст. ст. 553, 1219 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром заборгованості, яку необхідно стягнути з відповідача - ОСОБА_4 на користь Банку.

Визначаючи новий розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь Банку, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком до уточненої позовної заяви (Т. 2, а. с. 197 - 201) розмір простроченої заборгованості по кредиту становить - 12 556,90 доларів США. Вказаний розмір заборгованості по кредиту відповідачем не спростовано, а тому підлягає стягненню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні відсотків у зв'язку зі зміною її процентної ставки. Зміну відсоткової ставки передбачено умовами кредитного договору (п. п. 2.3.1, 2.3.2). Визначаючи розмір заборгованості по відсоткам, колегія суддів виходить з наступного.

З урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності (Т. 2, а. с. 181), а також, що після закінчення строку договору (12.12.2013 р.) відсотки не нараховуються, часу подання позову (27.10.2015 р. ), колегія суддів приходить до висновку, що за період з 27.10.2012 р. по 12.12.2013 р. їх розмір, згідно наданого Банком розрахунку заборгованості становить - 3 906,98 доларів США. З урахуванням того, що кошти від продажу автомобіля були зараховані 27.05.2015 р., тобто після закінчення строку дії договору, що еквівалентно на цю дату - 2 613,90 доларів США (21,424 грн. за один долар), вони підлягають зарахуванню на погашення відсотків. Тому, розмір відсотків, який підлягає стягненню становить - 1 293,08 долара США = 3 906,98 доларів США - 2 631,90 доларів США.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках відсуми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з того, що пеня нарахована за весь період порушення у доларах США з переведенням у національну валюту гривню по курсу долара не на кожну дату нарахування, а з переведенням нарахованої пені у доларах США у гривню на дату складення розрахунку, що є порушенням умов кредитного договору щодо її нарахування у доларах США з переведенням у національну валюту - гривню на дату її уплати (п. 4.1), позиції Банку як в апеляційній скарзі, так і представника Банку у судовому засіданні щодо вірності визначення суми боргу по пені та необхідності стягнення саме вказаної у розрахунку суми заборгованості по пені, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості по пені у розмірі - 15 304,30 доларів США.

Позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за користування кредитом є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка входить до складу щомісячного платежу (п. 1.1 кредитного договору) Банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються. А тому, стягнення компенсації сукупних послуг Банку за рахунок відповідача є незаконним.

Тому, колегія суддів вбачає необхідним у стягненні заборгованості по комісії у сумі - 1 202,31 доларів США відмовити, виходячи з вищевказаного обґрунтування.

Таким чином, на користь Банку підлягає стягненню з відповідача з ОСОБА_4 заборгованість за договором №ОD47АU07100006 від 14.12.2006 року у загальному розмірі - 13 849,98 доларів США, яка складається з: - заборгованість по кредиту - 12 556,90 доларів США; - заборгованість по процентам - 1 293,08 долара США.

В задоволенні решти позовних вимог Банку до ОСОБА_4 необхідно відмовити. У задоволенні позовних вимог Банку про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Доводи ОСОБА_6 щодо відсутності підстав для нарахування відсотків за час знаходження автомобіля у Банку, стягнення пені та штрафу в межах річного строку, відсутності правових підстав для нарахування щомісячної комісії, є частково обґрунтованими.

Доводи Банку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо не зарахування грошей від продажу автомобіля, відмову у стягненні відсотків у зв'язку зі зміною відсоткової ставки, можливість стягнення заборгованості за кредитом в іноземній валюті, є частково обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6 та апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованими, підлягають частковому задоволенню

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно стягнути ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам (23%), у розмірі - 7 472,13 грн. = (26 526,41 грн. (Т.1, а. с. 21) + 5 967,09 грн. (Т. 3, а. с. 93)) х 23%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_4- задовольнити частково.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Литвиненко Оленою Леонідівною, - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2018 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок №3111, МФО 305299) заборгованість за договором №ОD47АU07100006 від 14 грудня 2006 року у загальному розмірі - 13 849 (тринадцять тисяч вісімсот сорок дев'ять) доларів 98 центів США, яка складається з: - заборгованість по кредиту - 12 556 (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) доларів 90 центів США; - заборгованість по процентам - 1 293 (одна тисяча двісті дев'яносто три) долара 08 центів США.

В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок №3111, МФО 305299) судовий збір у розмірі - 7 472 (сім тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 13 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 березня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе