П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 219/14820/18

Провадження № 22-ц/804/1394/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Корчистої О. І., Папоян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Харченко О. П. від 15 березня 2019 року, ухвалене у м. Бахмуті,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 , дочка позивача, і відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, у якому народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2015 року діти проживають окремо від батьків, разом з бабою у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності та в якій онуки зареєстровані. З цього часу відповідач не спілкується з дітьми, яких не утримує; не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 - дочка позивача і мати дітей.

Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 12 грудня 2018 року № 291 встановлено опіку над малолітніми особами, опікуном яких призначено ОСОБА_1

На час пред`явлення позову ОСОБА_2 утримується під вартою в державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)».

Посилаючись на ці обставини, позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на яких стягнути аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2019 року позов задоволений.

Рішення мотивовано тим, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей є доведеним, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Одночасно суд приймає рішення про стягнення аліментів на дітей, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив судове рішення в частині задоволення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 утримується під вартою в державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)», внаслідок цього був позбавлений можливості надати свої заперечення проти вимог позивача, а тому, на думку заявника, суд порушив передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право відповідача на доступ до суду. Суд не надав належну правову оцінку наявним у справі доказам, у тому числі висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, і дійшов помилкового висновку про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, серед іншого, зазначила про незастосування судом попередньої інстанції при вирішенні даної справи норм міжнародного законодавства, у тому числі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення в справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, а також постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007, згідно з якими позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Апеляційна скарга на рішення в частині стягнення аліментів учасниками справи не подана.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції учасники справи, які отримали копію ухвали про відкриття апеляційного провадження одночасно з апеляційною скаргою і доданими до неї матеріалами, не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу (ас. 87, 88).

У судовому засіданні ОСОБА_1 і представник органу опіки та піклування Малка Т. Є. не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, оскільки це відповідає інтересам малолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлений, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки (ас. 100), а тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є батьком двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , мати дітей і дочка позивача у даній справі.

Рішеннями виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 14 листопада 2018 року № 255 і № 256 надати статус дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітньому ОСОБА_8 та малолітній ОСОБА_9 .

Згідно з рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 12 грудня 2018 року № 291, встановлено опіку над малолітніми особами, опікуном яких призначено ОСОБА_1

Судом також встановлено, що з 2015 року ОСОБА_2 не піклується про дітей, не бере участі в їх вихованні та матеріальному забезпеченні, не цікавиться їх станом здоров`я та розвитком, не виявляє щодо них батьківського піклування. Відповідач з 05.10.2018 утримується під вартою в державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Малолітні діти проживають разом з бабою ОСОБА_1

Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради у висновку № 01/11-191 від 13 березня 2019 року зазначив про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей, оскільки він не може виконувати батьківські обов`язки з незалежних від нього причин та беручи до уваги, що Управлінням забезпечено соціально-правовий захист дітей.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції вважав доведеним, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України може бути позбавлений батьківських прав.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом другим частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту другого частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Пунктами першим і другим статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989

року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та вчиняв винні дії щодо неучасті у вихованні сина та дочки.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд попередньої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей, позивачем не надано.

Крім того, згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З огляду на висновок органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 13 березня 2019 року № 01/11-191 позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - є недоцільним.

Однак суд першої інстанції в оскарженому рішенні не зазначив мотиви, з яких він не погоджується з висновком органу опіки та піклування.

Дослідивши висновок органу опіки та піклування, суд апеляційної інстанції визнає, що він є достатньо обґрунтованим, відповідає інтересам дітей.

Відповідно до частини другої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Отже, тлумачення наведеної норми свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема, вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК).

Однак це не звільняє суд від необхідності з`ясувати думку дитини.

Проте судом першої інстанції під час розгляду справи думка дітей ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , вік яких становив 10 років 8 місяців та 8 років 7 місяців відповідно, не була вислухана.

З метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи суд апеляційної інстанції вислухав малолітніх дітей, які пояснили, що вони люблять батька і хочуть спілкуватися з ним.

Слід також зазначити, що частинами першою, другою та четвертою статті 206 ЦПК України визначено, крім іншого, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Установлено, що ОСОБА_2 визнав позов, про що зазначив у поясненнях без обґрунтування позиції (ас. 38); учасники справи не з`явились у судове засідання; тому суд на порушення наведеної норми процесуального права до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем не роз`яснив сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд також не перевірив, чи є законні підстави для ухвалення такого рішення, чи не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а саме: малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - визнання відповідачем позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, також того, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, а визнання ним позову порушує права, свободи чи інтереси малолітніх дітей, які не бажають втрачати сімейний зв`язок з батьком, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відхиляє довід скарги про порушення права відповідача на доступ до суду, оскільки матеріалами справи підтверджується і визнається ОСОБА_2 , що він отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі одночасно з позовною заявою, а також був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Утримання відповідача під вартою у державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» і неявка у зв`язку з цим у судове засідання не свідчать про неможливість подати відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в цій частині та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Законність і обґрунтованість рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на дітей суд апеляційної інстанції не перевіряв з підстав не оскарження учасниками справи.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2019 року в частині задоволення вимог про позбавлення батьківських прав скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді О. І. Корчиста

В. В. Папоян

Дата складення повного судового рішення - 25 червня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва