Справа № 466/7171/18 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/2882/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8321,25 грн. додаткових витрат на дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що крім аліментів, сплату яких присуджено рішенням суду, позивачка потребує відшкодування відповідачем додаткових витрат, понесених на дитину, оскільки донька займається танцями в спортивно-танцювальному клубі «Адажіо», щомісячна оплата за заняття складає 300.00 грн. За період навчання доньки нею було сплачено суму - 4800.00 грн., придбано спеціальний одяг, вартість костюмів складає 4063.00 грн. Крім цього, позивачкою затрачено кошти для придбання шкільної форми, взуття, спортивного костюму, портфеля, шкільного приладдя, а також для придбання українського національного костюму. Нею також затрачено кошти на відвідування дитиною «Дельфінарію» в м. Трускавець, на відпочинок на «Шацьких озерах», вартість квитків становила 350.00 грн. Позивачка просить стягнути, як додаткові витрати на дитину, понесені нею витрати на обстеження дитини в лікувальних установах, вартість яких складає 914.00грн. Загальна сума понесених позивачкою витрат складає 16642,50 грн. З огляду на вищевикладене, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на дитину.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_2) додаткові витрати на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме кошти в розмірі 8321,25 гривень (вісім тисяч триста двадцять одну гривню двадцять п'ять копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що оплату занять танцями в спортивно-танцювальному клубі «Адажіо» не можна вважати додатковими витратами, викликаними особливими обставинами, оскільки позивачем не надано відомостей про те, що такі заняття, з врахуванням віку дитини, спрямовані не на її загальний фізичний і розумовий розвиток, а пов'язані із певними здібностями дитини. Зазначає, що позивачка не узгоджувала з ним питання заняття дитиною танцями в танцювальному клубі та про те, що такі заняття є платними. Вказує, що витрати на харчування, одяг, придбання канцелярських товарів, поїздки в Шацьк та Трускавець, похід в «Дельфінарій» не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини та мають покриватися аліментними платежами та такий обов'язок покладено на обох батьків. Також звертає увагу на те, що позивачкою не надано доказів того, що дитині необхідні обстеження, лабораторні дослідження, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що такі витрати зумовлені саме хворобою дитини. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення позивачки ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в повній мірі доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач довела належними та допустимими доказами необхідність в додаткових витратах для утримання дитини, а відтак такі підлягають стягненню з відповідача в розмірі 8321,25 гривень.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачкою та відповідачем, 01.10.2011 року, було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21.05.2013 року, від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження, малолітня дитина проживає разом з матір'ю.

На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23.07.2018 року, змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначено аліменти у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що підлягає індексації до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1908,92 грн..

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 185 СК України передбачено, що, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України роз'яснив, що до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 року по справі № 369/959/16-ц зазначив, що витрати на придбання для дитини устілок для ортопедичного взуття, а також на оплату занять дітей з англійської мови, є витратами пов'язаними з хворобою дитини та розвитком здібностей дитини та є додатковими витратами згідно зі ст. 185 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину має бути обгрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до роз'яснень п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів).

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір понесених додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Як вбачається з довідки, виданої ГО «Клуб спортивно-бального танцю «Адажіо»» від 19.06.2018 року, донька сторін, ОСОБА_4, відвідує заняття з танців в спортивно-танцювальному клубі «Адажіо» з 01.03.2017 року, щомісячна плата становить 300 грн., загальна сума оплачена за період з 01.03.2017 року по 15.06.2018 року становить 4800 гривень.

Долученими до матеріалів справи фотографіями підтверджується, що ОСОБА_4 бере участь у різного роду танцювальних фестивалях та отримує почесні призові місця та нагороди.

Колегія суддів вважає, що витрати на заняття з танців в спортивно-танцювальному клубі «Адажіо» ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносяться до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини відповідного віку.

Відповідач в суді апеляційної інстанції не заперечував щодо стягнення половини понесених позивачкою витрат на оплату занять доньки у спортивно-танцювальному клубі «Адажіо».

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 половини, понесених нею витрат щодо оплати занять з танців, підтверджених належними доказами у справі.

Відповідач не заперечував щодо стягнення на користь позивачки 1000.00 грн. на придбання костюмів, необхідних для занять у спортивно-танцювальному клубі «Адажіо», для участі у змаганнях, танцювальних фестивалях.

Понесення позивачкою витрат на придбання костюмів, необхідних доньці сторін для занять у спортивно-танцювальному клубі «Адажіо», для участі у змаганнях, танцювальних фестивалях, у розмірі 4063.00 грн., всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджено позивачкою належними та допустимими доказами, а наявні в матеріалах справи дублікати квитанцій по перерахунку коштів через ПриватБанк, на які посилається позивачка на обґрунтування позовних вимог, не містять інформації, що кошти перераховані для придбання костюмів для ОСОБА_4, такої ж інформації не містять товарні чеки, долучені позивачкою до матеріалів справи.

Оскільки відповідач не заперечував щодо стягнення з нього 1000.00 грн. на часткове відшкодування витрат на придбання костюмів, необхідних доньці сторін для занять у спортивно-танцювальному клубі «Адажіо», для участі у змаганнях, танцювальних фестивалях, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача 1000.00 грн., як додаткових витрат.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки донька сторін хворіла, їй призначали лабораторні дослідження, вартість яких становить 914,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та товарними чеками, долученими до матеріалів справи , а відтак понесені позивачкою витрати на лабораторні дослідження та обстеження є додатковими витратами на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами (з метою проведення діагностики та врахуванні її результатів при лікуванні дитини), тому половина понесених витрат підлягає стягненню з відповідача, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача половини коштів у зв'язку з понесенням нею додаткових витрат на дитину на придбання необхідного для школи одягу, взуття, канцелярських товарів, придбання квитка на відпочинок на Шацьких озерах, відвідування «Дельфінарію», то колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачкою витрати в цій частині не належать до додаткових витрат, понесених на дитину, оскільки не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом), не є такими в розумінні статті 185 СК України, а тому мають покриваються за рахунок аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі, визначеному рішенням суду.

Відповідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

На підставі долучених до матеріалів справи доказів, які колегія суддів вважає належними та допустимими, позивачкою підтверджено понесення нею витрат на розвиток здібностей дитини, а відтак такі є додатковими витратами, а саме заняття з танців в спортивно-танцювальному клубі «Адажіо» в розмірі 4 800 гривень, а також 914.00 грн. на проведення лабораторних досліджень та обстеження дитини, що становить 5714.00 грн., половина яких підлягає стягненню з відповідача, що становить 2857.00 грн.

Крім цього, відповідач в суді апеляційної інстанції не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивачки 1000.00 грн. на часткове відшкодування витрат на придбання костюмів, необхідних доньці сторін для занять у спортивно-танцювальному клубі «Адажіо», для участі у змаганнях, танцювальних фестивалях, а відтак такі підлягають стягненню з відповідача.

За вищенаведених встановлених обставин справи, враховуючи, що обов»язок батьків брати участь в утриманні дитини є рівним, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачкою додаткові витрати підлягають поділу в рівних частках між батьком та матір»ю дитини, а відтак з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 3857.00 грн. додаткових витрат.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2018 року в частині розміру додаткових витрат на дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які підлягають стягненню з ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_2) - змінити, зменшивши їх розмір з 8 321,25 гривень до 3857 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.03.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5