Дата документу 16.10.2019 Справа № 336/7751/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7751/18 Головуючий у 1 інстанції Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/2373/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ДП «СЕТАМ», про розподіл спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , АТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ДП «СЕТАМ», про розподіл спільного майна подружжя, в якому просив здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши у його власність 1/2 частину нежилого приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити продаж арештованого майна - нежилого приміщення № 364, загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , у тому числі на електронних торгах, які організовано ДП «СЕТАМ», та накласти на нежитлове приміщення арешт.

В обґрунтування посилався на те, що вказане нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю подружжя, в грудні 2018 року він дізнався, що на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» розміщено об`яву про продаж вказаного нежитлового приміщення в якості предметі іпотеки.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до продажу майна іншим особам, що порушить його права як співвласника.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нежиле приміщення № 364, загальною площею 64,8 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

В іншій частині заяву залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року про забезпечення позову у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року у цій справі скасувати. Накласти (поновити) арешт (заборону відчуження) на нежитлове приміщення № 364 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 . Направити справу до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для продовження розгляду. Судові витрати покласти на відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , АТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ДП «СЕТАМ», про розподіл спільного майна подружжя, в якому просив здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши у його власність 1/2 частину нежилого приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку забезпечення позову позивач подав до суду заяву, якою просив вжити заходи забезпечення його позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме нежилого приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у тому числі на електронних торгах, які організовано ДП «СЕТАМ», з накладенням на це нежиле приміщення арешту (заборони його відчуження).

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Статтею 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи, про те, що спірне майно за згодою ОСОБА_1 передано в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору №319-44938-І від 13 квітня 2007 року, у зв`язку із чим на нього вже накладено арешт.

За приписами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п.2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 р., позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у спосіб, передбачений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» з вимогами про звільнення спірного майна з-під арешту ОСОБА_1 до суду не звертався.

Таким чином, з наведеного вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального і процесуального права є безпідставними та не обґрунтованими.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: