ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5470/19 Справа № 212/1614/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 01 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 06.10.2016 року йому первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.09.2017 року.

При черговому, повторному переогляді 28.09.2017 року встановлено 35 % втрати професійної працездатності з 01 жовтня 2017 року до 01 жовтня 2019 року та 3 групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.09.2019 року.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання він відчуває постійний ниючий і тягнучий біль в шийному відділі, який іррадіює в плечі, переважно в праву руку до плеча, стійкий ниючий біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, посилення болю при фізичному навантаженні, вимушеному положенні тіла, періодичне оніміння в ногах, обмеження рухів у шиї та попереку, болі в колінних, плечових і ліктьових суглобах, болі в кистях, підвищена чутливість їх до холоду, побіління пальців рук та ніг на холоді, судоми в пальцях кистей, оніміння в кистях, загальна слабкість, частий стискаючий головний біль, запаморочення при зміні положення тіла, похитування при ході, шум в вухах, зниження слуху, коливання артеріального тиску зі схильністю до його підвищення. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінив в 146 055 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"на користь ОСОБА_1 моральнушкоду в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судовій збір в розмірі 768 грн. 40коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Гузєв І.Г., просить змінити рішення суду та збільшити суму грошового відшкодування моральної шкоди стягнутої з відповідачів на користь позивача до заявлених у позові вимог, оскільки вважає вочевидь заниженим, визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди.

Представник позивача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає глибині моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане о на виробництві відповідача професійне захворювання, наслідком чого стала втрата професійної працездатності 35% та встановлення третьої групи інвалідності у віці 54 роки, необхідність постійного лікування, проходження чисельних оглядів МСЕК, довготривалості негативних змін в житті позивача. Вказує, що на даний час самопочуття ОСОБА_1 не поліпшується, негативні зміни в його житті є довготривалими, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що суд надав більшу перевагу доказам позивача, проігнорувавши доводи відповідача, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення та вказує на порушення принципу змагальності, збалансованості та пропорційності в судовому засіданні.

Апелянт вважає, що суд не звернув уваги на той факт, що позивач протягом 10 років працював в шкідливих та небезпечних умовах праці на інших підприємствах, що підтверджено записами в його трудовій книжці та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.08.2016, складеного ПАТ «Північний ГЗК», що остаточний діагноз професійне захворювання встановлено позивачу у травні 2016 року, через 10 років після його звільнення з підприємства відповідача. Вказує, що медичні документи свідчать про те, що позивач почав хворіти коли перебував у трудових відносинах з ПАТ «Північний ГЗК», тобто професійне захворювання на думку апелянта виникло у позивача з вини ПАТ «Північний ГЗК», вважає, що сам факт праці позивача на підприємстві відповідача протягом 17 років 4 місяців не доводить вини останнього у виникненні у позивача професійного захворювання, а тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» не може відповідати за шкоду, яка могла бути заподіяна іншим підприємством.

При цьому, апелянт, посилаючись рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 01.03.2019, яким частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Північний ГЗК» вказує на наявність вини саме цього підприємства у виникненні у позивача професійного захворювання.

На думку відповідача, позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди та її розмір належними та допустимими доказами, оскільки надані позивачем медичні документи лише підтверджують факт виникнення у позивача професійного захворювання.

Окрім того, апелянт вказує, що суд не звернув увагу на те, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений та ознайомлений під розпис про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, які ще не усунуто та можливі їх впливи на здоров`я, його права і пільги на компенсації за роботу в таких умовах, однак свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість погіршення його здоров`я та його наслідки, а отже відповідач не вчиняв протиправних дій щодо позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди з цієї підстави.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ПрАТ «Кривбасзалізрудком», просить апеляційну скаргу представника позивача Гузєва І.Г. залишити без задоволення, задовольнивши апеляційну скаргу відповідача з підстав, викладених в апеляційній скарзі, скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач що ОСОБА_1 з 01.06.1989 року по 04.10.2006 року працював на підприємстві відповідача, а саме машиністом екскаватора по навантаженню залізничної руди у залізничні вагони у залізничному цеху №1 Управління залізничного транспорту ВАТ «Кривбасзалізрудком», ВО «Кривбасруда», правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", звільнений 04.10.2006 року за власним бажанням, (копія трудової книжкиа.с.35-40).

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.05.2016 р. №678, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально- переферичноїангіодистанії з вазамоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулопатією на шийному (С5 , С6, СІ) та попереково-крижовому (L4, L5, S1) рівнях білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), стійкий больовий синдром.Т75.2, М-17- М19. (надалі - вібраційна хвороба).

Висновком МСЕК від 06.10.2016 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності,з наступним переоглядом 01.09.2017 року.

При черговому повторному переогляді 28.09.2017 року встановлено 35 % втрати професійної працездатності з 01 жовтня 2017 року до 01 жовтня 2019 року та 3 групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.09.2019 року (а.с.9-13).

Згідно висновку про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці від 17.12.2014 року, складеного Криворізьким міськрайонним управлінням держсанепідслужби у Дніпропетровській області, встановлено, що умови праці ОСОБА_1 у період роботи з 01.06.1989 року по 04.10.2006 року машиністом екскаватора по навантаженню залізничної руди у залізничні вагони у залізничному цеху № 1 Управління залізничного транспорту ВАТ «Кривбасзалізрудком», ВО «Кривбасруда» за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем загальної транспорнтно-технологічної вібрації - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 1 ступеня шкідливості (а.с.48).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 керувався статтями 153, 173, 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, та наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди, а також представника позивача про збільшення розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійного захворювання стала його праця, зокрема і на підприємстві відповідача, що підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 01 серпня 2016 року (а.с.14-15), а також висновком про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці від 17.12.2014 року, яким встановлено та підтверджено наявність шкідливих умов праці, також і під час роботи позивача у період з 01.06.1989 року по 04.10.2006 року машиністом екскаватора по навантаженню залізничної руди у залізничні вагони у залізничному цеху №1 Управління залізничного транспорту ВАТ «Кривбасзалізрудком», ВО «Кривбасруда», медичним висновком ЛЕК від 11.05.2016р. №678, яким підтверджено Професійний маршрут позивача на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Отже, доводи відповідача про відсутність вини підприємства у виникненні у позивача професійного захворювання та наявність вини іншого підприємства, а саме ПрАТ «Північний ГЗК», колегія суддів з наведених вище підстав не сприймає.

Слід зазначити, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначив суд, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль супроводжується душевним болем, тому доводи відповідача і у цій частині, колегія суддів відхиляє.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 35%, встановлення групи третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, з 01.06.1989 року по 04.10.2006 рік, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, і не погоджується із доводами апеляційної скарги представника Гузєва І.Г. щодо його заниженості, оскільки його визначено судом, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: