Справа № 585/29/19
Номер провадження 2/585/267/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді - В.О. Шульги, з участю секретаря С.А. Дем`яненко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області про визначення в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Андріївської сільської ради Роменського району, згодом подала заяву про заміну відповідача на Андріяшівську сільську раду Роменського району Сумської області. В позові просить: визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної частки (паю), розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), переданої у власність спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Роменської РДА від 21 березня 1996 року №110 та проведення державної реєстрації права власності в територіальному органі Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень чи/або в суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав в Сумській області шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є спадкоємицею після смерті -16.04.2013 р., її рідного брата,- ОСОБА_3 . Останній фактично прийняв спадщину після смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , їх батька - ОСОБА_4 , на ім`я якого,- 02.03.1998 року мешканка села Андріївка Роменського району ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишила заповіт на майно та на всі права, які будуть належати їй на час смерті. Крім майна, зазначеного в заповіті, ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Роменської РДА від 21 березня 1996 року №110 належала земельна частка (пай), розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Також, позивач зазначає, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Андріївка. Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 , батько позивачки, спадщину не прийняв, оскільки йому не було відомо про існування заповіту на його ім`я. Натомість ОСОБА_3 , рідний брат позивачки, фактично прийняв спадщину після їх батька - ОСОБА_4 , в свою чергу позивачка прийняла та оформила в судовому порядку спадщину після смерті брата, на все майно, яке йому належало на день смерті, включаючи земельні ділянки, які брат успадкував після смерті батька. На час розгляду справи судом за її позовом до Андріївської сільської ради Роменського району Сумської області про встановлення факту та визнання права власності на земельні ділянки (паї) в порядку спадкування після смерті брата ОСОБА_3 , який прийняв, але не оформив спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , їй не було відомо про існування заповіту на ім`я останнього на зазначену вище земельну ділянку належну ОСОБА_2 , тому вона не поставила це питання перед судом. Дізнавшись, у травні 2018 року, про існування заповіту ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_4 , позивач вирішила у нотаріуса оформити спадщину на земельну ділянку, належну ОСОБА_2 , яку остання заповіла її батьку ОСОБА_4 . Однак, нотаріус поставив питання про надання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . Звернувшись до Роменського міськрайонного відділу ДРА ЦС ГТУЮ в Сумській області за отриманням витягу з Реєстру про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 , позивач отримала відмову, оскільки не входить до кола осіб, яким видається свідоцтво про смерть особи на підставі вимог Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». З огляду на зазначені обставини, позивач вважає, що на підставі ст. ст. 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1270, 1272, 1276 ЦК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вона, як єдина спадкоємиця другої черги на спадкування за законом після смерті її рідного брата ОСОБА_3 , який помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, має право на завершення приватизації земельної частки (паю), розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), переданої у власність спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Роменської РДА від 21 березня 1996 року №110. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звертається до суду.

Провадження в справі відкрито 08.01.2019р. за правилами загального позовного провадження та в справі призначено підготовче судове засідання. Сторонам надано строк для подання заяв по суті справи.

08 лютого 2019 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не прибула, забезпечила участь у справі представника.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задоволити. Суду пояснив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем від її батька ОСОБА_4 , та її рідного брата ОСОБА_5 ОСОБА_2 за життя склала заповіт яким все майно заповіла її батькові ОСОБА_4 . До травня 2018 року, їй не було відомо про наявність заповіту ОСОБА_2 . У спадкову масу включено земельну частку ОСОБА_2 , так як вона отримала земельну ділянку у власність на підставі сертифікату про право на землю. За житя ОСОБА_2 не провела державну реєстрацію права власності на землю, і не отримала відповідних документів. Тому оформити право власності інакше як шляхом звернення до суду не можливо. Так як приватизація земельної ділянки завершена не була, треба визнати за позивачем право на завершення приватизації. Так як ОСОБА_2 не зданий сертифікат, тому, в даному випадку, не виготовлений державний акт.

Відповідач відзив на позов не подав. В поданих до суду заявах, зазначає, що позов визнає, просить справу розглядати за відсутності їх представника та задовольнити вимоги ОСОБА_1

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла гр. ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.80).

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_2 02.03.1998р., житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та майно, що знаходиться в цьому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку в розмірі 0,27 га та все інше майно, яке на день смерті буде їй належати, остання заповіла гр. ОСОБА_4 , що проживає в АДРЕСА_2 .Андріїівка Роменського району Сумської області (а.с.28).

Згідно довідки виданої Андріївською сільською радою Роменського району Сумської області від 15.05.2018р., ОСОБА_2 склала заповіт в Андріївській сільській раді на ім`я ОСОБА_4 (а.с.27).

Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) гр. ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу ім.Шевченка розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах, на підставі рішення Роменської райдержадміністрації від 21.03.1996р. № 110 (а.с.29)

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась (а.с.50). Матеріали справи не містять даних про осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.16).

Відповідно довідки, виданої 15 серпня 2018 року, Андріївською сільською радою Роменського району, спадщину після смерті ОСОБА_4 фактично прийняв його син ОСОБА_3 , оскільки був зареєстрований і проживав з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, - 07.11.2012 р. Заповіт від імені ОСОБА_4 виконавчим комітетом Андріївської сільської ради не посвідчувався. (а.с.18).

ОСОБА_3 , спадкоємець за законом на майно належне ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.56).

Позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою та спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2017р.(а.с.19-20).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась (а.с.49).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2017р., за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом, в тому числі, на земельну ділянку належну ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та на земельні ділянки, спадщину на які ОСОБА_3 прийняв та право власності на які за життя не оформив. (а.с.19-20).

Відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованих 15.05.2017 р., ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельні ділянки, право власності на які, визнано за нею на підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2017 р. (а.с.21-26).

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір щодо приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на вказані вище земельну ділянку, яка належала ОСОБА_2 , позивач послалася на ст.ст.1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1270, 1272, 1276 ЦК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до пунктів 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР в редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, коло спадкоємців за законом, відмова від спадщини. відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

З обставин справи вбачається, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , в період дії ЦК УРСР, 1963 р., а тому права спадкоємців померлої регулюються нормами цивільного законодавства, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, - 19.01.2000р, тобто нормами ЦК УРСР 1963 року, а не нормами ЦК України 2003 року, як то зазначає позивач у поданій заяві.

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР (1963р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Згідно до положень ст.548 ЦК УРСР (1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Статтею 551 ЦК УРСР (1963р.) передбачалося, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

За таких обставин, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Відповідно встановлених судом обставин, ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , повинен був прийняти спадщину у встановленому законом порядку до 19 липня 2000 року. Матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про прийняття спадкоємцем за заповітом - ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_2 Вказана обставина не спростовується і позивачем у позовній заяві.

Та обставина, що спадкоємець за заповітом після померлої ОСОБА_2 ОСОБА_4 не знав про наявність заповіту, а тому не вчинив дії з прийняття спадщини, не наділяє правом його сина - ОСОБА_3 , як спадкоємця за законом, набути право на прийняття належної йому частки спадщини в порядку спадкової трансмісії на майно належне ОСОБА_2 , як то зазначає позивач в заяві, оскільки спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 спадщину у визначеному порядку та встановлений строк не прийняв і помер, не набувши права на спадкове майно. Відтак, за позивачем ОСОБА_1 не може бути визнано право на завершення приватизації земельної ділянки, що належна ОСОБА_2 . Ті обставини, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , а позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після рідного брата ОСОБА_3 не мають суттєвого значення для вирішення спору.

Статтею 524 ЦК УРСР (1963р) передбачалось, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно ст. 555 ЦК України, діючого на час виникнення правовідносин, держава не вправі відмовитися від прийняття спадщини.

Крім цього, навіть у випадку прийняття спадщини покійним ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_2 , у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на завершення приватизації, оскільки покійна ОСОБА_2 мала правовстановлюючі документи і в даному випадку для завершення приватизації підстав не вбачається.

Як зазначає сам позивач у позові право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності Сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу ім. Шевченка розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах, належить гр. ОСОБА_2 на підставі рішення Роменської райдержадміністрації від 21.03.1996р. №110 та сертифікату, який виданий на її ім`я. Для отримання спадкоємцями у власність цієї земельної ділянки (паю), на яку спадкодавець мав право, необхідно в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) на підставі сертифіката на земельну частку пай. Спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця виключно у випадку якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, що за обставинами цієї справи не відбулося, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) та померла до набрання чинності ст.118 ЗК, яка визначає початок процесу приватизації і ст.125 ЗК України, яка визначає момент набуття права власності на конкретну земельну ділянку.

Стосовно тверджень позивача про відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_2 , що перешкоджає позивачу звернутись до нотаріуса, суд зазначає наступне. Відповідно п.1.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 з наступними змінами, факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Відтак, відсутність у спадкоємця свідоцтва про смерть спадкодавця не перешкоджає отриманню свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, оскільки для отримання інформації про смерть спадкодавця існує відповідний порядок.

Встановлені судом обставини не дозволяють прийняти визнання відповідачем позову і вирішити спір в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову суперечить Закону.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області про визначення в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 26 червня 2019 року.

Суддя… підпис.

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга