Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 753/16291/15-ц

провадження № 61-7072св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - Азаров Денис Сергійович ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Азарова Дениса Сергійовича на рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Азаров Д. С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за надані адвокатські послуги.

Позовна заява мотивована тим, що 06 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір про надання правової допомоги № 0608, за умовами якого адвокат Азаров Д. С. зобов`язався здійснити захист клієнта - ОСОБА_2 , якщо його буде визнано підозрюваним чи підсудним, а також надавати усні консультації з питань кримінального права та процесу й на вимогу клієнта надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а ОСОБА_2 зобов`язався оплатити надання правової допомоги й фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім цього, 06 серпня 2013 року між Азаровим Д. С. та ОСОБА_2 укладений договір про надання правової допомоги № 0608-1, згідно з яким адвокат Азаров Д. С. зобов`язався здійснити захист ОСОБА_3 , якщо його буде визнано підозрюваним чи підсудним, а також надавати усні консультації з питань кримінального права та процесу й на вимогу клієнта надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а ОСОБА_2 зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у розмірі, визначеному у додатку № 1 до нього.

Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договорів про надання правової допомоги, то позивач просив стягнути з нього 45 246 грн 82 коп.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до Азарова Д. С. , у якому просив суд визнати недійсними правочини в частині: «… але не менше 1 000,00 доларів США незалежно від обсягу правової допомоги», зазначені у додатках до договорів про надання правової допомоги від 06 серпня 2013 року № 0608, 0608-1.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що оспорювана ним умова договорів про надання правової допомоги є такою, що не відповідає моральним засадам суспільства та суперечить вимогам статей 28, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з`їздом адвокатів України від 17 листопада 2012 року, які діяли на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила адвокатської етики). А тому, відповідно до статей 203, 215 ЦК України ці умови договорів про надання правової допомоги № 0608, 0608-1 мають бути визнані недійсними.

Крім цього, ОСОБА_2 заперечував проти позову Азарова Д. С. , посилаючись на те, що правова допомога адвокатом мала бути надана йому та його брату у випадку визнання їх підозрюваними або обвинуваченими, оскільки це не відбулося, то така правова не надавалась.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року у складі судді Цимбал І. К. позов Азарова Д. С. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Азарова Д. С. заборгованість у розмірі 45 246 грн 82 коп. та судові витрати у розмірі 452 грн 82 коп., а всього стягнуто 45 699 грн 30 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що одностороння відмова від виконання зобов`язань має правомірний характер у випадку порушення зобов`язання іншою стороною. Разом із цим доказів на підтвердження порушення договірних зобов`язань сторін з боку Азарова Д. С. у судовому засіданні не встановлено, а тому одностороння відмова ОСОБА_2 від виконання грошового зобов`язання за договорами є неправомірною. Азаров Д. С. є доцентом кафедри кримінального права та процесу, кандидатом юридичних наук, має десять років стажу адвокатської діяльності, вагомий досвід у галузі кримінального права, а тому має право на високу оцінку своїх здібностей та на власний розсуд визначає вартість своїх послуг. Крім цього, Азаров Д. С. виконував укладені договори в період відпустки, доказів про незадовільний матеріальний стан відповідач не надав, правочини сторонами укладені добровільно. У зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року скасовано у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Азарова Д. С. адвокатського гонорару у розмірі 45 246 грн 82 коп. та ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у позові.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що Азаров Д. С. не надав суду розрахунку виконаних робіт для визначення розміру гонорару, а тому неможливо встановити вартість наданих адвокатом послуг. Обґрунтовуючи висновок про те, що ОСОБА_2 повинен оплатити надані адвокатом послуги, суд першої інстанції помилково виходив із пояснень позивача, не підтверджених належними доказами, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були підозрюваними або підсудними, а тому правова допомога їм не надавалась. Крім цього, ОСОБА_2 не надав суду належних доказів недійсності оспорюваної частини угоди про надання правової допомоги, відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2016 року Азаров Д. С. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які підтверджують надання правової допомоги відповідачу. Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 не заперечував факт виклику Азарова Д. С. для надання термінової правової допомоги і не оспорював факт її надання. Договори про надання правової допомоги передбачали не лише захист ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як підозрюваних чи підсудних, а й надання усних консультацій та інших видів правової допомоги. Апеляційний суд помилково виходив із того, що визначити розмір гонорару за проведену позивачем роботу неможливо через ненадання розрахунку гонорару за виконану роботу, не звернув увагу на те, що умовами цих договорів передбачена оплата відповідачем наданих послуг залежно від кількості часу, витраченого на надання цих послуг, однак у разі ненадання цих послуг оплата у будь-якому випадку не може бути меншою 1 000,00 доларів США.

Рішення апеляційного суду в частині відмови У частині зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним правочинів

Короткий зміст позиції інших учасників справи

ОСОБА_3 не скористався своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу Азарова Д. С.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 серпня 2013 року між Азаровим Д. С. та ОСОБА_2 укладений договір про надання правової допомоги № 0608, за умовами якого адвокат Азаров Д. С. зобов`язався здійснити захист клієнта - ОСОБА_2 , якщо його буде визнано підозрюваним чи підсудним, а також надавати усні консультації з питань кримінального права та процесу й на вимогу клієнта надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а ОСОБА_2 зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 4 зазначеного вище договору сторони погодили, що за надання правової допомоги, обумовленої цим договором, клієнт сплачує адвокату гонорар у порядку та розмірі, що визначено у додатку № 1 до цього договору.

Згідно із додатком № 1 до договору про надання правової допомоги № 0608, підписаним Азаровим Д. С. та ОСОБА_2 , на виконання пункту 4 договору про надання правової допомоги сторони домовились, що гонорар, який клієнт зобов`язаний сплатити адвокату за надання правової допомоги, складає 100,00 доларів США за одну годину надання правової допомоги, але не менше 1 000,00 доларів США незалежно від обсягу правової допомоги, який виплачується не пізніше 16 серпня 2013 року у гривнях за курсом Національного банку України, встановленим на день сплати.

06 серпня 2013 року між Азаровим Д. С. та ОСОБА_2 укладений договір про надання правової допомоги № 0608-1, згідно з яким адвокат Азаров Д. Ю. зобов`язався здійснити захист ОСОБА_3 , якщо його буде визнано підозрюваним чи підсудним, а також надавати усні консультації з питань кримінального права та процесу й на вимогу клієнта надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а ОСОБА_2 зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у розмірі, визначеному у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 0608-1, який погодили Азаров Д. С. та ОСОБА_2 , гонорар, який клієнт зобов`язаний сплатити адвокату за надання правової допомоги складає 100,00 доларів США за одну годину надання правової допомоги, але не менше 1 000,00 доларів США незалежно від обсягу правової допомоги, який виплачується не пізніше 16 серпня 2013 року у гривнях за курсом Національного банку України, встановленим на день сплати.

Станом на 26 серпня 2015 року Національний банк України встановив офіційний курс долара США на рівні 2 262 грн 3411 коп. за 100,00 доларів США.

Оскаржуючи умови зазначених вище договорів про надання правової допомоги в частині сплати адвокату гонорару у розмірі не меншому 1 000,00 доларів США незалежно від обсягу наданої правової допомоги, про що зазначено у додатках до договорів про надання правової допомоги від 06 серпня 2013 року № 0608, 0608-1, ОСОБА_2 зазначав те, що єдиною умовою надання адвокатом правової допомоги було те, що він або його брат могли бути визнані підозрюваними або обвинуваченими у кримінальному провадженні, та оскільки такі події не настали, то підстави для їх правового захисту відпали.

Згідно із частинами першою-третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Азаров Д. С. є доцентом кафедри кримінального права та процесу, кандидатом юридичних наук, має десять років стажу адвокатської діяльності, вагомий досвід у галузі кримінального права, а тому суд першої інстанції правильно зазначив про те, що він має право на високу оцінку своїх здібностей та на власний розсуд визначає вартість своїх послуг.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у визнанні недійсними умов договорів про надання правової допомоги з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань (стаття 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Аналогічні вимоги містяться у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року.

06 серпня 2013 року за попередньою усною домовленістю із ОСОБА_3 щодо надання правової допомоги та на прохання ОСОБА_2 Азаров Д. С. прибув до квартири АДРЕСА_1 , у якій працівники правоохоронних органів проводили обшук. Азарова Д. С. на обшук допущено не було, у зв`язку із чим він разом із ОСОБА_2 знаходилися біля будинку, де і були укладені договори про надання правової допомоги. Протягом 06 серпня 2013 року та вночі 07 серпня 2013 року Азаров Д. С. надавав ОСОБА_2 юридичні консультації. Після проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 Азарова Д. С. було допущено у приміщення, де він перевіряв правильність складання процесуальних документів. У подальшому Азаров Д. С. та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 продовжували співпрацю у вигляді зустрічей та надання усних консультацій.

Сторони оспорюваних договорів погодили не тільки те, що адвокат буде здійснювати захист ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у випадку визнання їх підозрюваним чи підсудним, а й те, що він надаватиме усні консультації з питань кримінального права та процесу й на вимогу клієнта - інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цими договорами.

Заперечуючи проти позову Азарова Д. С. , ОСОБА_2 не надав суду доказів неналежного виконання адвокатом умов договорів про надання правової допомоги від 06 березня 2013 року № 0608, 0608-1, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що одностороння відмова ОСОБА_2 від виконання цих правочинів є неправомірною.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 212-215 ЦПК України 2004 року, правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, надав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності та співставленні, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову Азарова Д. С. та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд належними чином не перевірив умови договорів про надання правової допомоги та дійшов передчасного висновку про те, що Азаров Д. С. не довів надання ним правової допомоги та не надав суду розрахунку наданих ним послуг, залишив поза увагою те, що в умовах договорів про надання правової допомоги зазначено, що гонорар адвоката є не менше 1 000,00 доларів, а тому погодинний розрахунок наданих адвокатом послуг не є належним та необхідним доказом у цій справі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду у частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь Азарова Д. С. адвокатського гонорару у розмірі 45 246 грн 82 коп. не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України щодо законності й обґрунтованості, що в силу положень статті 413 ЦПК України є підставою для його скасування із залишенням в силі у цій частині рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Азарова Дениса Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року скасувати в частині позову Азарова Дениса Сергійовича до ОСОБА_2 про стягнення коштів за надані адвокатські послуги та залишити в силі у цій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року.

У іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк