Ухвала

Іменем України

18 червня 2019 року

м. Київ

справа № 263/9711/16-ц

провадження № 61-7629ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «Приватбанк»)до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2010 року у розмірі 35 189,93 грн та судовий збір у розмірі 1 226,42 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30 травня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що заявником пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та не зазначено жодних підстав, які б могли бути визнані поважними, для поновлення цього строку.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 березня 2019 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, та постановити ухвалу, якою зобов`язати апеляційний суд прийняти його апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження.

Заявник зазначає, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції порушив норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення наявного у ній недоліку щодо сплати судового збору.

Вимоги ухвали заявником виконані - недолік, зазначений в ухвалі, усунуто.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погоджуючись із рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 травня 2017 року ОСОБА_1 05 лютого 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив також про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано ним лише 01 лютого 2019 року після ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення наявних у ній недоліків, а саме: для наведення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження; сплати судового збору з наданням оригіналу відповідного документа або долучення документів, які підтвердили б підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

01 березня 2019 року до Донецького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, мотивоване положеннями статті 272 ЦПК України, де заявник зазначав, що ним не було отримано копії оскаржуваного рішення, поки він не звернувся до суду першої інстанції з відповідною заявою у лютому 2019 року.

Відповідно до підпункту 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинність з 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, копія рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 травня 2017 рокуотримана ОСОБА_1 02 червня 2017 року, про що в матеріалах справи міститься розписка.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа «Перетяка та Шереметьев проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Встановивши, що ОСОБА_1 , звертаючись із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанціїбільше ніж через 1 рік 8 місяців, маючи його копію, отриману ще у червні 2017 року, не навів жодних підстав, які б могли бути визнані поважними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Посилання ОСОБА_1 у заяві від 01 березня 2019 року на положення статті 272 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII суд апеляційної інстанції визнав безпідставними, оскільки така норма не була чинною на час ухвалення судом першої інстанції рішення від 30 травня 2017 року.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги не спростовуютьвисновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик