ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3505/16
провадження № 2/753/1659/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"18" жовтня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю представника позивача- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі по тексту - Відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення грошових коштів - компенсації за автомобіль «Nyundai Santa Fe», 2005 року випуску у розмірі Ѕ частини вартості автомобілю, а саме 103 120,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 17.11.2000 по 03.06.2013 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2013. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль «Nyundai Santa Fe», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Вказує, що після розірвання шлюбу звернулася до ОСОБА_2 із наміром поділити спільно набуте майно, однак він повідомив, що продав спірний автомобіль в період шлюбу ОСОБА_3 .

Вважаючи, що продаж спірного автомобіля порушує її права, звернулася до суду з позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.03.2016 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2016 позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.12.2016 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2016 скасовано.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.01.2019 суддею Цимбал І.К. справу прийнято до свого провадження. Призначено справу до розгляду на 17.04.2019 в спрощеному провадженні.

У зв`язку з перебуванням судді Цимбал І.К. у відпустці, пов`язаної із вагітністю та пологами справу передано на автоматизований розподіл в порядку статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2019 суддею Лужецькою О.Р. справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено на 20.09.2019.

Ухвалою суду від 25.06.2019 клопотання позивача ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Доручено проведення відеоконференції в Ізюмському міськрайонному суді Харківської області.

В судове засідання, призначене на 20.09.2019 позивач не з`явилася, причини неявки не відомі, повідомлена належним чином. Згідно довідки від 20.09.2019, наданої Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, на зазначений час позивач ОСОБА_2 до приміщення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області не з`явилася з невідомих причин. Розгляд справи відкладено на 18.10.2019 на 09-00.

В судовому засіданні, призначеному на 18.10.2019 представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позові,не заперечуючи проти постановлення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.11.2000 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2013 шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач посилається на те, що під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль «Nyundai Santa Fe», 2005 року випуску, який під час шлюбу був відчужений відповідачем.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом ЦК України).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічну норму містить і стаття 372 ЦК України, відповідно до якої, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

При вирішенні спору суд враховує висновки Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, за пунктом 30 якою у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість ураховується при поділі.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Представником позивача було долучено до матеріалів справи довідку від 23.12.2015, видану оцінювачем ОСОБА_4 , згідно якої середня вартість автомобіля марки «Nyundai Santa Fe», 2005 року випускустаном на 23.12.2015 становить 206 240,00 гривень.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР), яка є складовою правової системи України та ст. 9 Конституції України.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 р. у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що під час шлюбу подружжям було придбано спірний автомобіль «Nyundai Santa Fe», 2005 року випуску, який під час шлюбу був відчужений відповідачем.

Таким чином предметом доказування в такій справі є набуття спірного автомобіля подружжям під час шлюбу та відчуження його одним із подружжя. У разі доведеності цієї обставини суд в порядку статті 71 СК України вирішує вимогу про присудження одному із подружжя грошової компенсації.

Водночас жодних належних доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, зокрема придбання та відчуження спірного майна суду не надано. Крім того, позивач не зверталась до суду із клопотаннями про витребування відповідних доказів; довіреність від 11.01.2013, видана ОСОБА_3 ОСОБА_2 на користування та розпорядження спірним транспортним засобом не є належним в розумінні статті 77 ЦПК України доказом наявності спірних відносин, а відтак не доведено наявність обставин, які можуть бути підставою для задоволення позову.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, надавши оцінку заявленим позовним вимогам, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 60, 70,71 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 264, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА