Справа № 462/4807/17 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/74/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визначення ідеальних часток співвласників у житлових будинках і господарських будівлях та поділ їх в натурі,-

встановила:

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визначення ідеальних часток кожного із співвласників житлового будинку та господарських будівель на АДРЕСА_1 з врахуванням здійснених надбудови, прибудови до будинку «А-1» та будови будинку «Б», двох гаражів «В» та «Д»; проведення поділу житлових будинків «А-1» та «Б-2» і господарських будівель на АДРЕСА_1 в натурі відповідно до визначених ідеальних часток.

Вимоги обґрунтував тим, що будинок АДРЕСА_1 , після смерті батьків, належить сторонам. Зокрема, після смерті матері сторонам належить по Ѕ частці у спадщині, яка складається з 3/8 часток будинку загальною площею 142,6 кв.м.; після смерті батька - позивачу належить 1/3 частина у спадщині з 5/8 часток будинку, а відповідачу - 2/3 часток. Право власності на вказані частки зареєстровані 12.04.2010 р. Рішенням виконкому ЛМР від 05.11.2010 р. погоджено прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу під літерою «А-1» після прибудови та надбудови, збудованих приватного житлового будинку садибного типу під літерою «Б-2», двох гаражів під літерами «В» та «Д» на АДРЕСА_1 які здійснили ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Після здійснених прибудов та надбудов під літерами «А-1» та «Б-2» загальна площа будинку збільшилась до 240,1 кв.м. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення ідеальних часток співвласників у житлових будинках і господарських будівлях та поділ їх в натурі - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає, що таке не відповідає матеріалам справи, письмовим доказам та вимогам матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що розглядаючи спір суд першої інстанції не був ознайомлений з вимогами, з якими позивач звернувся до суду та заздалегідь знав про наслідки розгляду справи, виходячи з інтересів виключно відповідача та не враховуючи те, що сама відповідач у 2016 році зверталася з аналогічним позовом та надавала суду висновок будівельно-технічної експертизи з визначенням варіантів поділу будинку в натурі відповідно до ідеальних часток кожного, з врахуванням здійснених надбудов та прибудов до будинку, враховуючи рішення виконкому Львівської міської ради № 1557 від 05.11.2010 року, однак такий залишено без розгляду.

Звертає увагу на те, що одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_7 . Згідно заповіту від 17.08.1999 року спадкодавець заповів 2/3 ідеальні частини будинку своїй дочці ОСОБА_3 та 1/3 ідеальну частину своєму синові ОСОБА_1

Звертаючись до нотаріуса із заявою від 04.09.2014 року ОСОБА_3 просила зробити розрахунок реальних часток та виготовити висновок про визначення реальних часток між ними, як спадкоємцями і співвласниками ідеальних часток, із зазначенням конкретних приміщень кожному.

В межах справи за позовом ОСОБА_3 про реальний поділ будинку АДРЕСА_1 , за її клопотанням, була призначена та проведена судова інженерно-технічна експертиза, висновок № 2252-2254 від 28.03.2016 року, при цьому із запропонованим експертом другим варіантом погоджувався ОСОБА_1 .

На час проведення експертизи взято до уваги рішення за № 1557 від 05.11.2010 року Львівської міської ради за яким, забудовниками прибудови та надбудови на АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки сама ОСОБА_3 у зверненні до Львівської міської ради вказує сторін забудовниками прибудови та надбудови, яка підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Вважає, що відмовивши у задоволенні позову, суд позбавив його права на виділ належної йому на праві спільної часткової власності частки майна навіть і без врахування здійснених надбудов і прибудов, які безпідставно вважав здійсненими самочинно, не надавши правової оцінки рішенню виконкому Львівської міської ради від 05.11.2010 року № 1557

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року та постановити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

18.03.2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача Жук Г.В, у якому остання просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_8 на заперечення таких, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що частки сторін у праві спільної власності на будинок визначені, тому позовна вимога про визначення ідеальних часток кожного із співвласників житлового будинку та господарських будівель на АДРЕСА_1 , з врахуванням здійснених надбудови, прибудови до будинку «А-1» та будови будинку «Б», двох гаражів «В» та «Д», не підлягає задоволенню.

На час розгляду справи судом, загальна площа спірного будинку збільшена до 240 кв.м., документів про підтвердження права власності сторін на будинок вказаною площею до матеріалів справи не долучено, сторони не заперечили, що у будинку АДРЕСА_1 було здійснено самочинне будівництво.

Разом з цим, у п. 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Суд не прийняв до уваги поданий позивачем висновок судової інженерно-технічної експертизи № 2252-2254 по цивільній справі № 462/1887/15-ц, оскільки такий складений 28 березня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, яка залишена ухвалою суду від 27.05.2016 року без розгляду, а висновку експерта, складеного на замовлення позивача відповідно до ст.106 ЦПК України, до матеріалів справи не долучено, клопотання про призначення експертизи по даній справі позивач у судових засіданнях не заявляв.

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно заповіту від 17.08.1999 року ОСОБА_7 (покійний батько сторін) заповів належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 в таких частинах: 1/3 частину будинку сину ОСОБА_1 , а 2/3 дочці ОСОБА_3 (а.с. 4).

Згідно Витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, а також Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 142.6 кв.м. (а.с. 5-7). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.02.2010 року видано без врахування самочинного будівництва (а.с. 5).

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною 4 ст.357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхні права. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року № 6-286цс15 висловив правову позицію щодо виділу частки з майна, що є у спільній частковій власності, відповідно до якої при розгляді справ такої категорії судам слід звертати увагу на те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, оскільки вони не є об`єктами права власності (положення статей 364, 367, 376 ЦК України, пункт 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55).

З матеріалів справи встановлено та сторонами визнається, що у будинку АДРЕСА_1 було здійснено самочинне будівництво, що в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Рішенням Львівської міської ради від 05.11.2010 року № 1557, погоджено прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку сидибного типу під літерою «А-1» після прибудови та надбудови, збудованих приватного житлового будинку садибного типу під літерою «Б-2», двох гаражів під літерами «В», «Д» на АДРЕСА_1 які здійснили Громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 8).

Довідкою Департаменту містобудування Львівської міської ради № 200 від 10.11.2010 року про погодження прийняття об`єкта будівництва до експлуатації, Виконавчий комітет Львівської міської ради погодив прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу під літерою «А-1» після прибудови та надбудови, збудованих приватного житлового будинку садибного типу під літерою «Б-2», двох гаражів під літерами «В», «Д» на АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Склад спірного житлового будинку визначений технічною документацією (а.с. 32-39).

Згідно технічного опису майна до прибудови та переобладнання житловий будинок складався з двох житлових кімнат, а після прибудови та переобладнання складається з дев`яти.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у цій статті.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій; прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо).

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Як зазначалося вище, до складу спірного нерухомого майна входять самочинні будівлі і споруди, які суттєво змінили загальну площу спірного нерухомого майна.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів прийняття в експлуатацію самочинних будівель і споруд у відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року № 79, поділ є неможливим.

Крім цього, згідно із висновком судової інженерно-технічної експертизи № 2252-2254 від 28.03.2016 року, який був проведений у справі № 462/1887/15, обидва варіанти розподілу спірного житлового будинку з урахування самовільного будівництва передбачають проведення будівельних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт (реконструкції) інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, дозвіл виконкому, газового господарства і держпожінспекції сторонами не наданий.

Відсутність таких дозволів та експертних висновків унеможливлює поділ будинку в натурі.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 червня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк