ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Харків

справа № 2027/13773/2012

провадження № 22-ц/818/1916/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря судових засідань - Плахотнікової І.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Харківська міська рада,

третя особа: Приватне акціонерне товариство «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування», в особі Коваленко Наталії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування», в особі Коваленко Наталії Олександрівни, на рішення Московського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2012 року, ухвалене суддею Сиротникова Р.Є. в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова із позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлові будівлі.

Позивач посилається на те, що вона за власні кошти побудувала нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 . З огляду на те, що будівництво виконано без проекту вона не має можливості оформити права на нерухомість належним чином.

У зв`язку із чим просила визнати право власності за нею на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2012 року визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 , літ. «Б-1»загальна площа якої складає 99,5 кв.м., на нежитлову будівлю АДРЕСА_3 літ. «Б-1» загальна площа якої складає 38,5 кв.м., на нежитлову будівлю по Новаторському в`їзду, 1/3 літ. «В-1»загальна площа якої складає 63,1 кв.м., на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 , літ. «Б-1»складає 64,3 кв.м.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування», в особі Коваленко Наталії Олександрівни просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання права власності за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 , літ. « Б -1», загальна площа якої складає 64,3 кв.м. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на неповне з`ясування судом всіх обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно технічного звіту з кадастрової зйомки земельної ділянки ПрАТ «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування» ( далі ПрАТ «ПТІмаш»), виконаного ФОП ОСОБА_4 у 2019 рці, зазначена нежитлова будівля по АДРЕСА_2 , літ. «Б-1», загальна площа якої складає 64,3 кв.м., знаходить на земельній ділянці площею 1,7032 га, наданій у постійне користування ВАТ «ПТІмаш» (нині ПрАТ «ПТІмаш») для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд на підставі рішення виконкому Харківської міської ради народних депутатів № 180 від 12.03.1997 року. Суд першої інстанції визнавши право власності на нежитлова будівлу по пр.. 50-річчя ВЛКСМ, 56, літ. «Б-1» позбавило апелянта визначених ст. 93 Земельного кодексу України прав на відповідну частину земельної ділянки, зайняту такою будівлею. Судом не було з`ясовано приналежності земельної ділянки під спірним об`єктом та не залучено до участі у справі ПрАТ «ПТІмаш». Позивачем не було надано доказів щодо дотримання встановленої законодавством процедури будівництва або звернення її до відповідних уповноважених органів.

Представник Харківської міської ради надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позивачем не надано доказів про наявність дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єктів та вводу їх в експлуатацію у встановленому законом порядку. Крім того судом не встановлено, чи зверталася позивачка у передбаченому законом порядку до компетентних органів для оформлення своїх прав на спірне нерухоме майно. Вказує, що доказів наявності права власності, права користування земельною ділянкою або суперфіцію у позивача матеріали справи не містять.

Рішення суду оскаржується в частині визнання права власності на права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 , літ . « Б-1 », загальна площа якої складає 64,3 кв.м., у зв`язку із чим переглядається лише в цій частині.

ОСОБА_1 надала до суду заяву із проханням відкласти розгляд справи, призначений на 19 червня 2019 року, 14-00 год. та надати час для примирення сторін та врегулювання спору мирним шляхом.

Між тим, представник Харківської міської ради та ПрАТ «ПТІмаш» заперечували проти задоволення такої заяви.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що нежитлова будівля по АДРЕСА_2 , літ. «Б-1», загальна площа якої складає 64,3 кв.м., знаходиться на земельній ділянці, яка відповідно до державного акту серія НОМЕР_1 надана ВАТ «ПТІмаш» (нині ПрАТ «ПТІмаш») у постійне користування для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд на підставі рішення виконкому Харківської міської ради народних депутатів № 180 від 12.03.1997 року.

Нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , літ. «Б-1», загальна площа якої складає 64,3 кв.м., є самочинним будівництвом, згоди на його спорудження користувач або власник земельної ділянки не надавали, дані про звернення позивача до відповідних уповноважених органів відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч.2ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Згідно із ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України в попередній редакції цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки спірне нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться у правомірному користуванні Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування», то рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2012 року вирішено питання про права та обов`язки Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування», яке не було залучено до розгляду справи.

Положеннями ЦПК України апеляційному суду не надано права залучення для участі у справі осіб, які не брали участь у справі в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 , літ. «Б-1», загальна площа якої складає 64,3 кв.м. підлягає скасуванню, із ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нову постанову по суті позовних вимог, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати, за подачу апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування», в особі Коваленко Наталії Олександрівни - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2012 року в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 , літ. «Б-1», загальна площа якої складає 64,3 кв.м. - скасувати.

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Московського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2012 року не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Проектно-конструкторського технологічного експериментального інституту машинобудування» судові витрати у сумі 2779,50 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

С.С. Кругова