Головуючий суду 1 інстанції - Дідоренко Д.Я.
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 645/272/19
Провадження № 22-ц/810/333/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Дронської І.О.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України ) справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 року за позовом ОСОБА_1 , яка діє через представника - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном, третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з вимогами до ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити позивача опікуном над онуком.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном передано за підсудністю до Марківського районного суду Луганської області.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном, третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції постановити нову ухвалу, якою вирішити питання про повернення помилково сплаченого судового збору, відкрити провадження у справі та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд в ухвалі від 25 лютого 2019 року, якою позовну заяву було залишено без руху, не вказав спосіб усунення недоліків та вважає, що висновки суду про невідповідність вимогам п. 2, 10 ч.3 ст. 175 ЦПК України є передчасними, оскільки перелічені відомості зазначаються та подаються позивачем у разі їх наявності або якщо такі відомості йому відомі. Суд не наділений правом на стадії відкриття провадження вирішувати питання щодо належності та допустимості цих доказів та зазначає, що позивач подав документи, які на його думку підтверджують позов. Щодо сплати судового збору за належними реквізитами скаржник посилається на Постанову Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та вказує, що суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не вирішив питання щодо повернення помилково сплаченого судового збору, що позбавило позивача можливості усунути недоліки щодо сплати судового збору на належні реквізити у встановлений судом першої інстанції строк.

Розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Відповідно до ч .3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пункті 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала про повернення заяви позивачеві, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд виходив з того, що ухвалою суду Марківського районного суду Луганської області від 25 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України та позивачу надавався строк для усунення недоліків протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху представник позивача ОСОБА_3 отримав 11 березня 2019 року, проте недоліки, зазначені в ухвалі суду не усунені в указаний строк.

Колегія суддів судової палати не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

За правилом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Даною статтею також встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до вимог статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суддя першої інстанції виходив із того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, а саме:

- позовна заява не містить попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які позивач вже поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи;

- позовна заява не містить підтверджень, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- відсутній висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та не зазначено з яких саме причин позивач не надав цей письмовий доказ;

- позовна заява подана (підписана представником позивача, проте не зазначеного його повного ім`я по батькові, а також адреси проживання;

- копії документів доданих до позовної заяви не засвідчені належним чином;

- не сплачено судовий збір.

Залишення позову без руху в зв`язку з відсутністю в позовній заяві попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які позивач вже поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, колегія суддів розцінює як формальний підхід до вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами не майнового характеру.

Стаття 175 ЦПК України не містить вимог, що до обов`язкового зазначення в позовній заяві ім`я по батькові, а також адреси проживання представника учасника справи.

Що стосується сплати судового збору, колегія суддів виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до Фрунзенського районного суду м. Харкова сплатила судовий збір.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»).

Враховуючи вказане, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем на час звернення до Фрунзенського районного суду м. Харкова були дотримані норми законодавства, зокрема, в частині сплати судового збору, і підстави для сплати ним судового збору, у зв`язку з передачею справи за підсудністю до Марківського районного суду Луганської області відсутні. При цьому, апеляційний суд зазначає, що ні ЦПК України, ні Закон України «Про судовий збір» не передбачають будь-яких повторних сплат судового збору при передачі справи за підсудністю з одного суду до іншого суду, крім того судовий збір фактично сплачено до Державного бюджету України. Колегія суддів вважає, що в такому випадку суду необхідно було виходити з того, що судовий збір фактично сплачено до Державного бюджету України.

Згідно до ч.2 ст. 80, ч. 1 ст. 264 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання вже безпосередньо під час ухвалення рішення по справі, а не під час відкриття провадження у справі, тому у суду не було підстав залишати позовну заяву без руху у зв`язку з тим, що до позовної заяви не додано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

Апеляційний суд погоджується з доводом скаржника в частині того, що в ухвалі Марківського районного суду Луганської області від 25 лютого 2019 року не вказано спосіб усунення недоліків.

Нормами ЦПК України не передбачено повноважень апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції вирішувати питання про відкриття провадження у справі, тому в цій частині апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу судді першої інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє через представника - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

І.О. Дронська