Справа № 442/6036/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/1509/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2017 року в складі судді Гарасимків Л.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування,-

встановила:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Новокропивницької сільської ради, про усунення перешкод в користування дорогою загального користування.

Вимоги обґрунтовував тим, що згідно генерального плану с. Новий Кропивник, Дрогобицького району Львівської області повз будинковолодіння ОСОБА_1 зі сторони вул .Стрийської у с. Новий Кропивник проходить дорога загального користування до його будинковолодіння. Незважаючи на це ОСОБА_1 самовільно зайняла дорогу загального користування і загородила металевою огорожею, тим самим не даючи змоги жителям села користуватися проїздом, яким споконвіку користувалися позивач та інші жителі села. Відповідно до детального плану території під розміщення індивідуального житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_2 до будинковолодіння позивача. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2013 року задоволено позов Дрогобицького міжрайонного прокурора про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації Державного акту серії НОМЕР_1 від 29 липня 2008 року, виданого ОСОБА_1 . Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року вказане рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 22 квітня 2013 року залишено без змін.

ОСОБА_1 не відгородила самозахоплену дорогу загального користування, а також не виконує рішення органу місцевого самоврядування, умисно ігнорує виконання рішення суду у цивільній справі № 1306/7260/12. Як власник будинковолодіння по АДРЕСА_3 не має можливості користуватися громадським проїздом і проходом, так як відповідачка загородила земельну ділянку, яка споконвіку слугувала мешканцям села проїздом, відтак звернувся до суду, просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи - Новокропивницької сільської Ради Дрогобицького району Львівської області про зобов`язання розгородити самовільно зайняту дорогу загального користування та виконати рішення суду - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 розгородити самовільно зайняту дорогу загального користування.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , вважає незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарі заначає, що висновок суду про самовільне захоплення земельної ділянки не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки згідно Акту встановлення меж, складеного Новокропивницькою сільською радою, ОСОБА_1 користується земельною ділянкою в межах наданих сільською радою.

Крім цього зазначає, що оскаржуване рішення не базується на жодному графічному матеріалі. Судом не перевірено межі земельної ділянки ОСОБА_1 , зокрема наявність та межі дороги загального користування, на яку вказує позивач. Генплан села в матеріалах справи відсутній.

Посилання на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі № 1306/7260/12 також є безпідставним, оскільки вказаним судовим рішенням відповідача не зобов`язано повернути земельну ділянку органу місцевого самоврядування.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, в обгрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання 11.06.2019 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки. В судовому засіданні 26.03.2019 року представник позивача ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не відгородила самозахоплену земельну ділянку, яка є дорогою загального користування, не виконує рішення органу місцевого самоврядування та ігнорує виконання рішення суду, тому заявлені вимоги в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_1 розгородити самовільно зайняту дорогу загального користування є підставними.

Крім цього, суд врахував лист Дрогобицької місцевої прокуратури за № 04/14-158-17 від 27.02.2017 року, за яким на виконання судового рішення, яким задоволено позов Дрогобицького міжрайонного прокурора про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації Державного акту серії НОМЕР_1 від 29.07.2008 року, виданого ОСОБА_1 , управлінням Держземагенства в Дрогобицькому районі скасовано реєстрацію Державного акту серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_7 , шляхом анулювання запису про його реєстрацію № 66 від 29 липня 2008 року в Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб на території Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, тому в частині зобов`язання ОСОБА_1 надати проїзд мешканцям с АДРЕСА_2 , суд відмовив.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржує відповідач ОСОБА_1 та не погоджується з таким фактично лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів за правилами ст.367 ЦПК України законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що право власності особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

З приводу правовідносин між сторонами існують судові рішення судів різних інстанцій.

Так, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 22 квітня 2013 року задоволено позов Дрогобицького міжрайонного прокурора про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації Державного акту серії НОМЕР_1 від 29.07.2008р., виданого ОСОБА_1 (справа № 1306/7260/12, а.с. 115-118).

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 22 квітня 2013 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.10.2014 року, відтак набрало законної сили та підлягає виконанню.

Поряд з цим, підставою ухвалення рішення про скасування Державного акту виданого ОСОБА_1 було те, що 13 березня 2008 року Новокропивницькою сільською радою приймалося рішення № 226, яким відповідачці ОСОБА_1 було передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,16 га (а.с. 7), а не 0,1855 га, як зазначено у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 29 липня 2008 року, виданому на ім`я ОСОБА_1 (справа № 1306/7260/12 а.с. 9).

Підроблення витягу рішення Новокропивницької сільської ради № 226 сільським головою ОСОБА_8 (а.с. 8) було підставою для порушення кримінальної справи, яка постановою Старшого слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області від 02.08.2012 року закрита на підставі п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК України, у зв`язку із смертю ОСОБА_8 (справа № 1306/7260/12 а.с. 41-51).

В подальшому, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 23.03.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.10.2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Дрогобицького міськрайонного суду львівської області від 22 квітня 2013 року залишено без задоволення (справа № 1306/7260/12, а.с. 272-274).

Обставини встановлені судовими рішеннями, в силу ст. 82 ЦПК України не доказуються та мають преюдиційне значення для даної справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач ОСОБА_3 свої доводи зводив до того, що не може користуватись громадським проїздом, оскільки відповідач ОСОБА_1 загородила земельну ділянку, яка завжди була для мешканців села проїздом. Покликаючись на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2013 року (яким визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 ), зазначав, що земельна ділянка ОСОБА_1 належить до земель загального користування, оскільки на ній знаходиться проїзд, однак відповідач не виконуючи рішення суду на час звернення з позовом не відгородила самозахоплену дорогу загального користування.

Таким чином, колегія суддів констатує те, що частина зазначених позивачем обставини, які фактично зводяться до обгрунтування підставності позовних вимог, вже були предметом судових розглядів та не свідчать про підставність таких.

Зокрема, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2013 року її не зобов`язано демонтовувати чи зносити загорожу на земельній ділянці та у відповідному місці.

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

При цьому, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (ч. 4 ст. 83 ЗК України).

За ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно Свідоцтва про право власності позивач ОСОБА_3 має у власності земельну ділянку 0,1428 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с. 48).

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки від 25.02.2015 року, земельна ділянка позивача від «А» до «Б» межує із землями загального користування (дорогою) (а.с. 49).

Межі земельної ділянки встановлені та узгоджені із суміжним землекористувачем (а.с. 50).

Разом з цим, кадастрові номери зазначені у свідоцтві про право власності та кадастровому плані є різними.

Крім цього, згідно листа Управління Держземагентства у Дрогобицькому районі Львівської області, технічна документація із землеустрою на ім`я ОСОБА_3 відсутня (а.с. 95)

В свою чергу, з метою обєктивного розгляду справи, суд апеляційної інстанції витребовував (тричі) копію рішення про надання ОСОБА_1 у користування земельної ділянки, а також належно засвідчену копію викопіювання з Генерального плану села Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, однак запити залишились бе виконання (а.с. 155, 161).

На запит суду від 03.07.2018 року Відділ містобудування та архітектури надав суду належно засвідчену копію генерального плану села села Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області (а.с. 163, 169).

Досліджуючи копію генерального плану села Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, колегія суддів встановлила, що в місці розташування земельних ділянок позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по вул. Стрийькій в с. Новий Кропивник відсутні умовні позначення вулиці, проїзду або інших місць загального користування (а.с. 170).

Крім цього, відповідно до ст. 16 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій ї детальних планів територій, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно із ч. 1 ст. 19 вказаного Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 19 Закону детальний план території визначає порядок організації транспортного і пішохідного руху.

27 березня 2019 року на адресу Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району направлено лист з пропозицією надати суду для вивчення детальний план території с. Новий Кропивник за місцем знаходження земельної ділянк позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1 , проте станом на 11.06.2019 року такі документи до суду не подано.

Наведене свідчить про те, що висновок суду про часткову підставність позовних вимог не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, з одночасним ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Новокропивницької сільської Ради Дрогобицького району Львівської області, про зобов`язання розгородити самовільно зайняту дорогу загального користування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат та стягує в користь відповідача ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 640 грн. з позивача ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Новокропивницької сільської Ради Дрогобицького району Львівської області, про зобов`язання розгородити самовільно зайняту дорогу загального користування - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 червня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк