ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року

м.Суми

Справа №592/170/19

Номер провадження 22-ц/816/3148/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Павла Валентиновича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Павла Валентиновича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року в складі судді Литовченко О.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 14 березня 2019 року,

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

04 січня 2019 року Приватне акціонерне товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, який в подальшому уточнив і остаточно мотивував свої вимоги тим, що 18 липня 2015 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5237740. Відповідно до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

08 лютого 2016 року близько 18-40 год. по вул. Металургів у м. Суми мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Toyota», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічних пошкоджень, а власнику транспортного засобу - матеріальних збитків. Відповідно до постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2016 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АІ/5237740. На підставі страхового акту №ОЦ/089/000/16/0061 від 20 травня 2016 року, власнику пошкодженого транспортного засобу, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 7120 грн 40 коп. Крім того, страховою компанією на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року, було здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі 27000 грн. Загальний розмір понесених витрат ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» склав 34120 грн 40 коп.

За таких обставин ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» посилаючись на ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, п.п. ґ), д) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 34120 грн 40 коп. та судовий збір.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року позов ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 34120 грн 40 коп. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко П.В., посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що згідно умов Полісу №АІ №5327740 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 липня 2015 року, термін страхового покриття даного полісу не поширюється на дату скоєння самої дорожньо-транспортної пригоди, тобто на 08 лютого 2016 року. У п.8 Полісу зазначені особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, а саме: транспортний засіб використовується протягом календарних місяців, які не викреслені знаком «х». Не викреслені знаком «х» 6, 7, 8, 9, 10, 11 місяці року. Згідно інформації централізованої бази Моторно Транспортного Страхового Бюро України (МТСБУ), Поліс страхування № АІ № НОМЕР_4 на дату дорожньо-транспортної пригоди є діючим, тобто на дату ДТП існувало страхове покриття. Страховий платіж позивач отримав в повному обсязі, тому вважає заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що відповідно до правового висновку викладеному у Постанові Верховного Суду України №6-1цс14 від 12.02.2014 року неузгодженість пунктів статей 33 та 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після внесених до нього змін Законом України від 17.02.2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» не може обмежувати встановлене статтею 38 базового Закону право страховика на звернення до суду з регресним позовом у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а отже не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2015 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 був укладений Поліс №АІ/5237740 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано автомобіль «Ford Fiesta», номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії з 18 липня 2015 року по 17 липня 2016 року. Також пунктом 8 договору передбачено, що транспортний засіб використовується лише протягом 6, 7, 8, 9, 10, 11 календарних місяців року (а.с.9).

08 лютого 2016 року о 18-40 год. по вул. Металургів в м. Суми була скоєна дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Fiesta», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн (а.10).

Відповідно до Акту огляду від 11 лютого 2016 року, складеного представником ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» Кириченко С.В., автомобіль «Toyota», д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження (а.с.16).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №1249 від 13 березня 2016 року, складено ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н. НОМЕР_2 , складає 38915 грн 07 коп. (а.с.19-31).

Зі Страхового акту №ОЦ/089/000/16/0061 від 24 травня 2016 року, складеного ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вбачається, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н. НОМЕР_2 , з урахуванням безумовної франшизи складає 7120 грн 40 коп. (а.с.34).

ОСОБА_3 , власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н. НОМЕР_2 , на підставі заяви про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 24 квітня 2016 року перераховано 7120,40 грн. страхового відшкодування згідно акту №ОЦ/089/000/16/0061 від 20.05.2016 року (а.с.34зв.).

Крім того, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року в цивільній справі №758/8953/16-ц, стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 31794 грн. 67 коп. (а.с.35-37).

20 серпня 2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 уклали договір про порядок виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року по справі №758/8953/16-ц, а саме сторони досягли згоди, що розмір грошових коштів, які боржник зобов`язаний сплатити кредитору складає 27000 грн. (а.с.38).

ОСОБА_3 22 серпня 2018 року перераховано 27000 грн. страхової виплати по рішенню суду по справі №758/8953/16-ц (а.с.40).

18 жовтня 2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» направило ОСОБА_1 претензію про відшкодування збитків в порядку регресу у загальному розмірі 34120 грн. 40 коп. (а.с.41).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Згідно положень ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після виплати страхового відшкодування, страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з вимогами ст.ст. 1166, 1187 ЦК України власник транспортного засобу має відповідати за шкоду, завдану внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки, якщо не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, сплативши страхову суму потерпілому ОСОБА_3 в загальному розмірі 34120,40 грн. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» має право на відшкодування в порядку регресу цієї суми за рахунок коштів винної особи, ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова), до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо дії страхового полісу на час вчинення ДТП з посиланням на відомості з Інформації централізованої бази Моторно Транспортного Страхового бюро України, оскільки дана інформаційна база відображає лише інформацію про період дії полісу в цілому якщо він укладений на один рік без відображення місяців коли транспортний засіб, відповідно до умов договору, не повинен був використовуватись.

З копії Полісу, наданої позивачем у справі вбачається, що термін його дії є один рік з 18 липня 2015 року по 17 липня 2016 року і з п.8 даного полісу вбачається , що у 1, 2, 3, 4, 5, та 12 місяці року транспортний засіб не використовується, а отже на час вчинення ДТП даний транспортний засіб не повинен був використовуватись.

Таким чином, оскільки страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу у період, не передбачений договором внутрішнього страхування ( при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування), тому, у відповідності до п.п.»д», п.п. 38.11, п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача після виплати страхового відшкодування виникло право регресу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягнення 34120,40 грн. у порядку зворотної вимоги (регресу).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив порушення прав позивача та ухвалив рішення про покладення обов`язку відшкодування понесених витрат позивача на винну особу, що відповідає вимогам закону, а відтак, враховуючи наведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Павла Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 20 червня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик