Справа № 342/1124/17
Провадження № 2/342/8/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А.,

позивачки/відповідачки ОСОБА_1 , представника позивачів/відповідачів ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , відповідачки/позивачки ОСОБА_5 , її представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , Торговицької сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення і про визнання за позивачами права власності на частину будинковолодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , Торговицької сільської ради про визнання права власності на частину житлового будинку, господарських будівель та споруд,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , Торговицької сільської ради, в якому просять: встановити факт постійного проживання ОСОБА_11 , 1965 року народження, ОСОБА_8 , 1971 року народження, ОСОБА_12 , 1989 року народження, в будинку АДРЕСА_1 з лютого 1991 року; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/3 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивували тим, що домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складалося з житлового будинку та господарських будівель належало до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_11 , 1965 року народження, членами двору були: ОСОБА_8 , 1971 народження, ОСОБА_13 , 1989 року народження. ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Останній при житті, 2 листопада 2016 року, вчинив заповіт, за яким все своє майно в рівних частках заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 1964 року народження. Згідно архівних даних Коломийського МБТІ право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано, а факт належності спірного домоволодіння до колгоспного двору підтверджується випискою з погосподарської книги Торговицької сільської ради № 19 за 1991-1995 р.р., особовий рахунок № НОМЕР_1 . Позивачі зазначають, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після його існування (15.04.1991), мають ті члени двору, які не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 в будинку АДРЕСА_1 проживали без реєстрації ОСОБА_11 , 1965 року народження; ОСОБА_8 , 1971 року народження; ОСОБА_14 . Факт їх постійного проживання з лютого 1991 року підтверджується записами в погосподарських книгах Торговицької сільської ради, поясненням свідка жителя с. Торговиця ОСОБА_15 . Після припинення існування колгоспного двору члени двору свої частки не витребували; проживаючи в будинку, продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. Виходячи з принципу рівності часток, спадкодавцеві, його дружині та дочці на праві спільної власності належить по 1/3 частині домоволодіння. В 2006 році дружина спадкодавця ОСОБА_8 поїхала на роботу за кордон і зароблені кошти передавала членам сім`ї для проведення капітального ремонту вказаного будинковолодіння (придбання будівельних матеріалів та оплата роботи майстрів). Спільними зусиллями ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_1 проводили ремонти, утримували присадибну земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_11 позивачка ОСОБА_1 продовжує жити у даному господарстві з своєю сім`єю, несе всі витрати по догляду за господаркою. Незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, право власності на спадковий житловий будинок в БТІ спадкодавець не оформив. Після смерті ОСОБА_11 позивачі з відповідною заявою звернулися до нотаріуса з метою оформлення спадщини, на що отримали відмову. Згідно постанови від 04.09.2017 причиною відмови стала реєстрація спадкового господарства, як колгоспного двору, головою якого був померлий. Згідно поданого позивачами розрахунку, вони просять суд визнати: за ОСОБА_8 2/3 частки будинковолодіння, що включає належну їй 1/3 частку та належну ОСОБА_17 1/3 частку, за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом померлого ОСОБА_11 1/6 частку будинковолодіння (половину від належної йому 1/3 частки).

09.11.2017 відкрито провадження в даній справі. 15.12.2017 введений в дію Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, згідно п.9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» згаданого Кодексу - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Зазначена справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

До закінчення підготовчого провадження в справі, 24.04.2018 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 подали до суду заяву про уточнення позовних вимог, просять встановити факт постійного проживання ОСОБА_11 , 1965 року народження, ОСОБА_8 , 1971 року народження, та ОСОБА_12 , 1989 року народження, в будинку АДРЕСА_1 , в період з лютого 1991року до грудня 1993 року; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/3 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

27.03.2018 ОСОБА_5 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , Торговицької сільської ради про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_11 права власності на 1/4 житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , до складу яких входить житловий будинок (літ. А), гараж (літ. Б), сарай (літ. Г), комора (літ. Д), літня кухня (літ. В), літня кухня (літ. Е), сарай (літ. Є), сарай (літ. Ж), стодола (літ. 3), вбиральня (літ. И); та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1287,95 грн. Зустрічний позов мотивований тим, що згідно заповіту від 02.11.2016 ОСОБА_11 своє майно заповів в рівних частках ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкодавець ОСОБА_11 помер. Останній з 03.09.1988 перебував у шлюбі з ОСОБА_18 , яка після одруження змінила прізвище ОСОБА_19 на АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1 було збудовано в 1994 році. За положеннями ст. 22 КпШС, чинного на той час, нажите подружжям за час шлюбу майно є спільною сумісною власністю, їх частки визнаються рівними. Таким чином, вищезгадане будинковолодіння було спільною сумісною власністю ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Оскільки спадкодавцеві ОСОБА_11 належало право власності на 1/2 частку спадкового домоволодіння, то ОСОБА_20 , як одному із двох спадкоємців за заповітом, належить право власності на 1/4 частку даного домоволодіння. Так як право власності ОСОБА_20 на 1/4 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 оспорюється ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , тому ОСОБА_5 , відповідно до п. 3.1. узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», яким передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, звернулась в суд із цим зустрічним позовом. Також у своєму позові ОСОБА_5 покликається на те, що однією з правових підстав для подання первісного позову було те, що спірне домоволодіння було колгоспним двором, підтвердженням чого є довідка виконавчого комітету Торговицької сільської ради № 1497 від 27.09.2017. Однак, згідно довідки цього ж виконавчого комітету № 208 від 27.02.2018 - вважається недійсною видана раніше довідка № 1497 від 27.09.2017, якою підтверджувався той факт, що станом на 15.04.1991 у вищезгаданому житловому будинку, який був колгоспним двором, проживали не зареєстровані: ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 . Згідно довідки виконавчого комітету Торговицької сільської ради № 215 від 01.03.2018, станом на 15.04.1991 ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 були зареєстровані та проживали в АДРЕСА_3 . В господарській книзі № 19 за 1991-1995 р.р. відкритий особистий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , і тільки з 1994 року в буд. АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 Оскільки спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 не було колгоспним двором, тому відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_8 права власності на його 2/3 частки.

Ухвалою суду від 29 березня 2018 р. зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності на майно.

Позивачка/відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву про збільшення позовних вимог підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та просить задовольнити уточнений позов. Суду пояснила, що її старша сестра ОСОБА_22 народилась в 1989 р. а вона, друга дитина в сім`ї ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , народилась в 1991 р. в цьому спірному будинку, де й проживала, хоча офіційно була зареєстрована вньому з 1993 р. Її мама в лютому 2006 р. виїхала за кордон на роботу. А вона в 2008 р. вийшла заміж, жила в с. Рашків Городенківського району. На час смерті батька ОСОБА_11 вона не проживала разом з спадкодавцем, але у визначений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, згідно з яким батько заповів їй та ОСОБА_5 належне йому майно. Зустрічний позов ОСОБА_5 визнає частково, вважає, що останній слід присудити 1/ 6 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , як спадкоємцю за заповітом ОСОБА_11 .

ОСОБА_2 , представник позивачки/відповідачки ОСОБА_8 , в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з наведених в позові та заяві підстав, просить задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_5 вважає таким, що підлягає задоволенню частково, як спадкоємцю за заповітом ОСОБА_11 останній належить 1/ 6 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 . Суду пояснила, що будинок був збудований під час шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на підставі будівельного паспорта, складеного в 1988р.; земельна ділянка була виділена під час його роботи в колгоспі, тому господарство відноситься до колгоспного двору.

Відповідачка/позивачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, просять його задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Первісний позов визнають частково, вважають, що ОСОБА_8 належить 1 /2 частина будинковолодіння, як частка в спільній власності подружжя, а ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , як спадкоємцям за заповітом померлого ОСОБА_11 належить по 1 /4 частині будинковолодіння по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 суду пояснила, що проживала з спадкодавцем ОСОБА_11 в цивільному шлюбі з січня 2012 р. до дня його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В цей час чоловік переніс три операції, вона здійснювала його догляд. Поховання ОСОБА_11 проводили спільно з його дочкою ОСОБА_23 ; дружина ОСОБА_11 - ОСОБА_8 приїхала після його смерті. Їй відомо, що деякий час ОСОБА_11 працював ветлікарем у колгоспі.

Представник відповідачки/позивачки ОСОБА_5 суду пояснив, що господарство по АДРЕСА_1 в АДРЕСА_3 не відносилось до суспільної групи колгоспний двір. Погосподарський номер був відкритий в 1994 р., державна реєстрація цього об`єкта нерухомого майна не проведена.

Сільський голова Торговицької сільської ради надав суду витяги з погосподарських книг сільської ради за місцем проживання сім`ї ОСОБА_11 та ОСОБА_8 за період з 1991 р. по даний час. Ствердив, що фактично в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_11 з сім`єю проживав з 1991 р., але згідно погосподарської книги вони до грудня 1993 р. були записані по АДРЕСА_3 . На 1991 р. всі господарства в селі були записані як колгоспні двори. Зазначив, що сільська рада буде згідна з тим рішенням, яке прийме суд по даній справі.

Суд, вислухавши учасників справи, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених особою вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд ( ст.13 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 р., визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень згаданого ЦК - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що 03.09.1988 між ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було укладено шлюб, актовий запис № 20 в Торговицькій сільській раді, що стверджено копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 22.05.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

Рішенням виконавчого комітету Городенківської районної ради народних депутатів № 93 від 16 травня 1988 року ОСОБА_11 була надана земельна ділянка площею 0,08 га в АДРЕСА_1 , яка межує з ділянками ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд. Під час перебування у шлюбі подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_8 проводило будівництво нового житлового будинку на виділеній індивідуальному забудівнику ОСОБА_11 земельній ділянці згідно Будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, зареєстрованого 13.04.1988 року під № 10. На підставі згаданого рішення виконкому Городенківської районної ради від № 93 представник районного архітектора у відповідності з проектом забудови земельної ділянки, 02.06.1988 року, в присутності представника виконкому Торговицької сільської ради народних депутатів та забудівника, встановив в натурі межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_11 для будівництва індивідуального будинку та господарських споруд, про що свідчить Акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель.

Довідкою № НОМЕР_3 , виданою 01.0.2017 виконавчим комітетом Торговицької сільської ради доводиться, що в с. Торговиця вулицю «Гагаріна» перейменовано на вулицю « ОСОБА_27 », а номер індивідуального будинку змінено з 53 на 42.

Довідкою № 15 про об`єкт нерухомого майна, виданою 02.06.2017 ФОП ОСОБА_28 стверджується, що згідно архівних даних ОКП Коломийське МБТІ право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 ) - не зареєстровано, будинок побудований до 1992р.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР (чинного на 1991р.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок (літ. А), гараж (літ. Б), літня кухня (літ. В), сарай (літ. Г), комора (літ. Д), літня кухня (літ. Е), сарай (літ. Є), сарай (літ. Ж), стодола (літ. 3), вбиральня (літ. И), - збудовані в 1991 році. Також про те, що будинок збудований в 1991 р., свідчить запис в погосподарській книзі № 19 за 1991-1995р. (особовий рахунок № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ), де в розділі 3 зазначена загальна площа будинку станом на 01.01.1991 - 44 кв.м, станом на 01.01.1992 44 кв.м. Ринкова вартість житлового будинку господарських будівель та споруд станом на 25.05.2017 становить 515175,85 грн., що стверджується звітом про оцінку майна, складеного ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна».

Частиною другою статті 112 ЦК України УРСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Згідно роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України). Згідно з ст. 16 Закону України «Про власність», який був чинним з 15.04.1991 по 20.06.2007 - майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. За ст. 22 КпШС - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , здійснювали будівництво житлового будинку, перебуваючи в шлюбі, за спільні сумісні кошти та спільною працею, ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_11 Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він, як родич як ОСОБА_29 , так і ОСОБА_30 , особисто приймав участь в будівництві їх будинку по АДРЕСА_1 ; в той час ще був живий ОСОБА_31 , рідний брат ОСОБА_32 ( ОСОБА_33 ОСОБА_34 ), який з м. Городенка возив бетон в с. Торговиця, а він разом з іншими заливав той бетон на будові. В той час ОСОБА_8 була вагітна дочкою ОСОБА_35 . Про це він чітко пам`ятає, тому що ОСОБА_36 народилась в 1991 р. уже в новій хаті, а ОСОБА_31 помер в 1992 році. Також пояснив, що діти близнята ОСОБА_37 і ОСОБА_38 народились в ОСОБА_30 в 1996р.

Свідок ОСОБА_11 , рідна сестра спадкодавця ОСОБА_11 , пояснила суду, що будівництво хати її брата було розпочато в 1992 р., закінчене в 1993 р., при цьому вона зазначає, що її батько прийняв рішення про будівництво хати для брата в 1992 р., в той час брат ОСОБА_38 працював в ДОК м. Коломия. Однак, її свідчення суперечать будівельному паспорту та вищезгаданим записам в погосподарській книзі сільської ради № 19 за 1991-1995р. (особовий рахунок № 855).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

На час закінчення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 (1991 р.) голова двору ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , працював в Коломийському деревообробному комбінаті, про що свідчать записи за № 6-8 в його трудовій книжці серії НОМЕР_4 : від 22.09.1988 про прийом на роботу, від 30.08.1989 про переведення та від 01.09.1993 про звільнення з роботи. Його дружина ОСОБА_8 працювала медсестрою ФАП с. Сороки, про що є записи в погосподарській книзі сільської ради. Оскільки на 1991р. ні голова двору, ні його дружина не були членами колгоспу, не працювали в колгоспі, тому відсутні підстави для віднесення будинку по АДРЕСА_1 до суспільної групи господарств колгоспний двір.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Про те, що ОСОБА_11 , 1965 р.н., ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_7 , правнучки: ОСОБА_13 , 1989 р.н., та ОСОБА_39 , 1991 р.н., були зареєстровані в АДРЕСА_3 , свідчить копія особового рахунку № НОМЕР_5 із погосподарської книги Торговицької сільської ради № 6 за 1991-1995 роки, з якої судом встановлено, що сім`я Івасюка проживала в господарстві баби і діда ОСОБА_30 : ОСОБА_40 , 1926 р.н., та ОСОБА_41 , 1929 р.н.; сім`я ОСОБА_39 вибула в господарство № 855 в грудні 1993 р., про що свідчить відмітка в погосподарській книзі. Враховуючи показання свідка ОСОБА_15 , записи в погосподарській книзі № 19 Торговицької сільської ради за 1991-1995 роки (особовий рахунок № 855), суд приходить до переконання, що є підстави для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_11 , 1965 року народження, ОСОБА_8 , 1971 року народження, ОСОБА_12 , 1989 року народження, в будинку АДРЕСА_1 в період з лютого 1991року до грудня 1993 року.

В господарстві по АДРЕСА_1 згідно записів в погосподарських книгах Торговицької сільської ради:

- № 19 за 1991-1995 роки (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) проживали: ОСОБА_11 , 1965 р.н., його дружина ОСОБА_8 , 1971 р.н., та дочки: ОСОБА_13 , 1989 р.н., та ОСОБА_39 , 1991 р.н.;

- № 3 за 1996-2000 роки (особовий рахунок № НОМЕР_6 ), № 3 за 2001-2005 роки (особовий рахунок № НОМЕР_7 ) проживали: ОСОБА_11 , 1965 р.н., його дружина ОСОБА_8 , 1971 р.н., та діти: ОСОБА_13 , 1989 р.н., ОСОБА_39 , 1991 р.н.; ОСОБА_42 , 1996 р.н., ОСОБА_11 , 1996 р.н.;

- за 2006-2010 роки, проживали: ОСОБА_11 , 1965 р.н., його дружина ОСОБА_8 , 1971 р.н., та діти: ОСОБА_43 , 1989 р.н., ОСОБА_39 , 1991 р.н., яка вибула 31.07.2008 в с. Рашків; ОСОБА_42 , 1996 р.н., ОСОБА_11 , 1996 р.н.;

- № 3 за 2011-2015 роки, проживали: голова домогосподарства ОСОБА_11 , 1965 р.н., його дружина ОСОБА_8 , 1971 р.н., дочки: ОСОБА_3 , 1989 р.н., ОСОБА_42 , 1996 р.н., та син ОСОБА_11 , 1996 р.н.;

- № 3 за 2016-2019 роки (номери об`єкта погосподарського обліку 01-02031, 01-02021) проживали: ОСОБА_11 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 віці 51 рік в с. Торговиця, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 01.12.2016, виданого виконавчим комітетом Торговицької сільської ради та копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 , виданого 09.03.2017 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області.

Після смерті ОСОБА_11 його дружина ОСОБА_8 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку спільного майна подружжя. Постановою приватного нотаріуса від 22.08.2017 їй відмовлено у видачі такого свідоцтва з посиланням на те, що частка померлого в господарстві по АДРЕСА_1 , - не визначена.

За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частина 3 вищезгаданої статті ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно підпункту 1.1 пункту 1 глави 11 розділу II Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Оскільки будинок по АДРЕСА_1 не відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, де членам колгоспного двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних, майно належало на праві сумісної власності (ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР), отже, цей житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Права та обов`язки, що виникають у зв`язку з виділом частки у майні, виникають після набуття чинності ЦК України (2003 р.) та СК України (2002р.). Згідно статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, частки будівлі житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_3 та ОСОБА_11 є рівними: по 1 /2 частині будинковолодіння (житлового будинку, господарських будівель і споруд).

Виходячи із цього, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_8 права власності на 2/3 частки будинковолодіння, яка включає по 1/3 частці членів колишнього колгоспного двору (що існували до 15.04.1991) ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , оскільки господарство по АДРЕСА_1 , в якому з лютого 1991року проживав ОСОБА_11 з дружиною ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_13 , не було колгоспним двором, і, відповідно, неповнолітній дочці подружжя ОСОБА_44 , як члену колгоспного двору, не належала частка на праві сумісної власності в цьому житловому будинку.

З цього випливає, що позов в частині визнання за ОСОБА_8 права власності частину будинковолодіння - житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 слід задовольнити частково, визнати за ОСОБА_8 право власності на 1 /2 частину будинковолодіння (житлового будинку, господарських будівель і споруд), що знаходяться по АДРЕСА_1 .

За заповітом, посвідченим 02.11.2016 секретарем Торговицької сільської ради, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель с. Торговиця, на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що йому за законом належатиме, заповів у рівних частках кожному: ОСОБА_1 , 1991 року народження, та ОСОБА_5 , 1964 року народження. Заповіт зареєстрований у реєстрі за № 30, що доводиться копією Інформаційної довідки № 46994839 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 07.03.2017 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. у зв`язку з відкриттям спадкової справи.

Внаслідок смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_11 належала 1 /2 частина будинковолодіння - житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Копією спадкової справи № 34/2017, наданою приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я., стверджується, що спадкоємці за заповітом ОСОБА_11 звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини: 07.03.2017 звернулась дочка спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та 07.04.2017 звернулась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Із їх заяв вбачається, що спадкоємцем, який відповідно до ст. 1241 ЦК України має обов`язкову частку в спадщині, є мати спадкодавця ОСОБА_45 , 1942 року народження. Остання на час смерті спадкодавця ОСОБА_11 не проживала разом з ним і у визначений ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Наявна в матеріалах спадкової справи довідка № 372, видана 06.03.2017 виконавчим комітетом Торговицької сільської ради свідчить, що на час смерті ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) разом з ним по АДРЕСА_1 Торговиця були зареєстровані: ОСОБА_8 , 1971 р.н., дружина; ОСОБА_46 , 1996 р.н., дочка; ОСОБА_11 , 1996 р.н., син; ОСОБА_3 , 1989 р.н., дочка.

Із наданої відповідачкою/позивачкою ОСОБА_5 довідки виконавчого комітету Торговицької сільської ради № 206 від 27.02.2018 випливає, що за адресою - АДРЕСА_1 . Торговиця з ОСОБА_11 з січня 2012 до 29.11.2016 проживала не зареєстрована ОСОБА_5 ; в даному господарстві були зареєстровані, але не проживали в цей період: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , серії НОМЕР_10 , виданого 18 жовтня 1991 року виконкомом Торговицької сільської ради стверджено, що її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Те, що ОСОБА_39 при одруженні 23.09.2008 змінила прізвище ОСОБА_47 на ОСОБА_48 , стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_11 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

Постановами приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я. від 04.09.2017 позивачці ОСОБА_1 та від 15.08.2018 позивачці за зустрічним позовом ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/ 2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з посиланням на те, що право власності на вищезгадане господарство не зареєстроване, і, крім того, згідно довідки Торговицької сільської ради, зазначене господарство відносилось до колгоспного двору, а частка померлого конкретно не визначена.

Судом встановлено, що позивачка/відповідачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , два спадкоємці за заповітом ОСОБА_11 , складеного 02.11.2016, фактично успадкували по 1/ 4 частині будинковолодіння (житлового будинку, господарських будівель і споруд), по АДРЕСА_1 , так як спадкодавцю належала тільки 1/ 2 частина цього будинковолодіння.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як спадкоємцями за заповітом спадкодавця ОСОБА_11 , права власності на належну спадкодавцеві частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 не встановлено, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 86,112,120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 3, 5, 316, 317, 325, 328, 364, 368, 370, 1216, 1220,1223, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, ст. 22 КпШС України, ст. 70 СК України, керуючись ст. ст. 75-81, 223, 258, 259, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Уточнений позов ОСОБА_1 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_11 , 1965 року народження, ОСОБА_8 , 1971 року народження, ОСОБА_12 , 1989 року народження, в будинку АДРЕСА_1 в період з лютого 1991року до грудня 1993 року.

Визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , право власності на 1 /2 частину будинковолодіння (житлового будинку, господарських будівель і споруд), що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1 /4 частину будинковолодіння (житлового будинку, господарських будівель і споруд), що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити. Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , право власності на 1 /4 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки/відповідачки ОСОБА_8 - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_8 - НОМЕР_12 .

Місце проживання позивачки/відповідачки ОСОБА_1 - АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 .

Місце проживання відповідачки ОСОБА_3 - АДРЕСА_6 .

Місце фактичного проживання відповідачки/позивачки ОСОБА_5 - АДРЕСА_7 . Зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 с. Пшонянове Лиманський район АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 .

Місце знаходження відповідача Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області вул. Шевченка, 38, с. Торговиця, Городенківський район, Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складене 06.06.2019.

Суддя: Ничик Г. І.