Дата документу 25.06.2019
Справа № 320/9760/18
Провадження № 2/320/860/19
25 червня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Горбачової Ю.В.,
з секретарем с/з - Луценко П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діють їх законні представники - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 від імені та в інтересах яких діють їх батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою по АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири по АДРЕСА_1 . на підставі договору дарування квартири від 30.07.2016 року, який був укладений між позивачкою - обдарованою та дарувальником - ОСОБА_6 , яка складається з однієї житлової кімнати, жилою площею 15,2 кв.м., загальною площею 31,9 кв.м.
У квартирі по АДРЕСА_1 , ніхто не мешкає, позивачка готує її до продажу.
Однак, відповідачі - діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зареєстровані на цією адресою, але ніколи там не мешкали, а їх батько - ОСОБА_4 не мешкав за цією адресою з 2012 року.
За заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 02.04.2018 року ОСОБА_4 визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій по АДРЕСА_1 , рішення набрало законної сили 03.05.2018 року.
Однак, при знятті з реєстрації у відділі реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради з`ясувалося, що окрім ОСОБА_4 за реєстрацією по АДРЕСА_1 значаться ще його діти - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки з місця проживання від 26.03.2018 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - чоловік, діти: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 - син, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - син і ОСОБА_3 - донька ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ніколи не проживали та не проживають. Довідку видала старша по будинку ОСОБА_8 , завірена директором КП «Житломасив» 22.11.2018 року.
Ця інформація з місця реєстрації підтверджується також свідками: ОСОБА_9 , яка мешкає: АДРЕСА_4 , та ОСОБА_10 , яка мешкає: АДРЕСА_5 .
ОСОБА_4 є сином ОСОБА_6 , 1962 р.н., який є чоловіком позивачки, а ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є його онуками.
Позивачка ОСОБА_1 не є бабусею відповідачів, а є дружиною ОСОБА_6 від другого шлюбу.
Позивачка разом однією сім`єю ніколи не проживали з відповідачами, для неї, як власника квартири, ані ОСОБА_6 , ані його діти - ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не є членам сім`ї (колишніми) чи родичами.
Але добровільно відповідачі на її пропозицію не знялися з реєстрації, а тому її права власниці порушуються, оскільки реєстрація дітей перешкоджає їй у вільному розпорядженні, володінні та користуванні належним їй майном - квартирою.
В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача адвокат Івашина А.А. позовні вимоги підтримала, просила суд визнати ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою по АДРЕСА_1 .
Законний представник відповідачів - батько ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, не повідомив про причини неявки..
Від матері відповідачів - ОСОБА_5 надійшов до суду письмовий відзив в якому вона зазначає, що 08 серпня 2012 року між нею, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області.
Від шлюбу з ОСОБА_4 має малолітніх дітей - ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей. Відтак вона, ОСОБА_5 є законним представником своїх малолітніх дітей.
ОСОБА_5 та її чоловік не мають іншого нерухомого майна, зокрема іншого житлового приміщення.
На даний час ОСОБА_5 тимчасово зареєстрована та проживає у своїх батьків, але до лютого 2019 року має змінити своє зареєстроване місце проживання, оскільки батьки продають свій будинок.
Власники квартири АДРЕСА_3 весь час чинили перешкоди у користуванні зазначеною квартирою ОСОБА_5 та її дітям, що підтверджується копіями заяв до поліції, висновком за результатом перевірки та показами свідка, якого вона просила викликати та допитати у судовому засіданні (клопотання про виклик та допит свідків додається). У зв`язку з вчиненими перешкодами діти фактично не могли проживати за зареєстрованою адресою.
На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою. Просила викликати в судове засідання свідка: ОСОБА_16 .
Однак, у судове засідання ОСОБА_5 також не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила.
Свідок ОСОБА_16 до судового засідання викликався, однак не з`явився, ОСОБА_5 не забезпечила явку свідка в судове засідання.
Представник Третьої особи - Органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Панасенко Н.О. заперечувала проти задоволення позову. Надала суду висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 28.03.2019 №63/20 в якому зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження видане відділом ДРАЦС по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області,актовий запис від 11.12.2012 № 1613) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження видане відділом ДРАЦС по містуМелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис від 09.12.2014 № 1668).
Відповідно до довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_15 . ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_17 . ІНФОРМАЦІЯ_9 . зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.02.2019 року по фізичній особі ОСОБА_5 відомості відсутні.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.02.2019 року по фізичній особі ОСОБА_4 відомості відсутні
Відповідно до висновку Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області встановлено, що 27.02.2018 року до чергової частини надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що з 2017 року його, його дружину ОСОБА_5 та їх малолітніх дітей не пускають до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де вони прописані, але квартира їм не належить. За наслідками проведеної перевірки встановлено, що в даному випадку вбачаються граждансько-правові відносини, рішення з яких приймається при зверненні до суду.
Розглянувши документи, беручи до уваги звернення батька дітей ОСОБА_4 до Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області з питання усунення перешкод у доступі до спірного житла, члени комісії вирішили, що немає достатніх підстав підтримувати позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
За умови неявки відповідачів в судове засідання та не надання ними заяв про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч. 4 ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_1 не є членом сім`ї (колишнім членом сім`ї) чи родичкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також їх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , спільно з відповідачами та їх батьками ніколи не проживала, спільним побутом не була пов`язана, що підтверджується поясненнями представника позивача, показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , та не заперечувалося у відзиві на позов законними представниками відповідачів.
Договору найму житла ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не укладали. Тобто відсутні підстави вважати, що між сторонами у справі є будь-які домовленості щодо збереження за дітьми права користування житлом.
Батько відповідачів - ОСОБА_4 заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 02.04.2018 року визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3 , рішення набрало законної сили 03.05.2018 року, переглянуто чи оскаржено не було. Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 22.04.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
ОСОБА_5 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією її паспорту, письмовим відзивом та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 26.03.2018 року (а.с.14).
Відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , не проживають та ніколи не проживали за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка від 21.11.2018 року (а.с.10). а були зареєстровані за вказаною адресою саме з підстав реєстрації за цією адресою їх батька.
Законні представники відповідачів - їх батьки проживають по АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 у такому складі сім`ї: ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - син та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - донька, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 26.03.2018 року (а.с.12).
Відповідно до копії листа КП «ММБТІ» від 03.05.2019 року житловий будинок АДРЕСА_6 зареєстрований за ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.1995 року №256.
Як зазначила у своєму відзиві законний представник відповідачів ОСОБА_5 , цей житловий будинок, в якому вони мешкають, належить її батькам.
Відповідно до копії технічного паспорту по АДРЕСА_2 будинок складається з 2-х частин: перша частина будинку має 2 житлові кімнати, коридор та тамбур, загальною площею 29,4 кв.м., житловою 19,3 к.в.м, друга частина будинку має 3 жилі кімнати, кухню, коридор, тамбур, загальною площею 38,7 кв.м., житловою 21,5 кв.м. Всього будинок має загальну площу 68,1 кв.м., житлову 40,8 кв.м.
Порівнюючи житлові площі однокімнатної квартири - 15,2 кв.м. та 5-ти кімнатного житлового будинку - 68,1 кв.м., з огляду на кількість кімнат, придатних для забезпечення дітей житлом, очевидним є те, що мешкаючи у будинку інтереси дітей дотримані краще.
Свідки, які були допитані у судовому засіданні ОСОБА_6 , ОСОБА_10 показали, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із своїми дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - сином та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - донькою ніколи не мешкали і на сьогодні не мешкають за адресою: АДРЕСА_1 ., ніколи не виявляли бажання жити з дітьми у цій квартирі, оскільки подружжя живе у шлюбі разом із дітьми у житловому будинку по АДРЕСА_6 їх речей у цій квартири немає, в ній взагалі ніхто не мешкає, та на даний час у власника є бажання продати квартиру.
Внаслідок того, що відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі та їх батьки безпідставно не приймають заходів до зняття їх з реєстраційного обліку у цій квартирі і реєстрації за фактичним місцем реєстрації, це перешкоджає позивачці в повній мірі реалізувати свої прав власника вказаної квартири, так як вона має намір продати квартиру із цією метою уклала договір на отримання інформаційно-консультативних послуг, який направлений на пошук покупця, що підтверджується копією договору від 26.03.2018 року (а.с.17).
Висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 28.03.2019 №63/20, яким визнано за недоцільне визнання малолітніх осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд не бере до уваги з огляду на таке.
Відповідно до частини 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно частинам 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Частинами 3 та 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Діти ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_3 , не проживали ніколи та не проживають на момент розгляду справи у суді, оскільки за волевиявленням батьків мешкають в житловому будинку по АДРЕСА_6 , який належить на праві власності батькам матері дітей. Тобто діти проживають разом з матір`ю та батьком, що відповідає зазначеним нормам закону. З огляду на вказані обставини, діти забезпечені житлом у житлі матері, як члена сім`ї власника житлового будинку.
Визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування спірною квартирою, в якій вони фактично не мешкали та не мешкають, до порушення їх прав не призведе оскільки батьки відповідачів не мають права на користування цим житловим приміщенням, а малолітні діти не можуть самостійно реалізовувати своє право на користування житлом.
Доводи законного представника відповідачів ОСОБА_5 щодо перешкод у користуванні спірним житлом суд не приймає до уваги, виходячи із того, що в судовому засіданні не надано жодного допустимого доказу, який підтверджував обставини перешкоджання відповідачу у користуванні спірним житлом.
Не надано доказів звернення із відповідним позовом у цивільно-правовому порядку про усунення перешкод у користування житлом, як було рекомендовано зробити у висновку Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, що вказує на відсутність волевиявлення на проживання у спірній квартирі.
Не надано доказів яким чином порушуються права дітей на користування квартирою, т.я. діти постійно мешкали та мешкають зі своїми батьками по АДРЕСА_2 , куди вони оселилися з власної волі і де діти забезпечені житлом.
Доводи про те, що у спірній квартирі вони не проживають з поважних причин є безпідставними, т.я. відсутні докази будь-яких перешкод з боку позивачки у користуванні відповідачами належною їй квартирою та про наявність поважних причин їх не проживання у вказаній квартирі.
Натомість ОСОБА_5 має правову можливість зареєструвати місце проживання своїх дітей у житловому будинку, т.я. в ньому діти постійно мешкають, їх мати - ОСОБА_5 мешкає та зареєстрована в ньому, є членом сім`ї власників і відповідно до ч.1 статті 383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Таким чином, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що відповідачі ніколи не проживали та не проживають у квартирі за місцем своєї реєстрації без поважної причини.
Відповідно до ч.1,2 ст.41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності може бути придбано у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України право приватної власності непорушно.
За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи.
Відповідно до ч.І ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює у відповідності до закону по власній волі незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК У країни власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце мешкання власника та місце знаходження майна.
Згідно з частиною 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право здійснювати відносно свого майна любі дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Право відповідачів на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.(ПОСТАНОВА ВСУ від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16, ПОСТАВНОВА ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16).
Крім того, батько відповідачів - ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживає, був зареєстрований в квартирі як син - член сім`ї колишнього власника - ОСОБА_6 , із припиненням права власності якого його право користування жилим приміщенням втрачається, тому право користування цією квартирою його дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 є безпідставним.
Суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідачів користуватися чужим майном (квартирою) на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що реєстрація дітей у квартирі позивача, де не зареєстровані та не мешкають батьки дітей, обмежує право власності позивачки, як власника нерухомого майна, зокрема у праві користування і розпорядження своїм нерухомим майном.
Тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі ст.ст. 321, 383, 391, 406 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 247, 259, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діють їх законні представники - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені та в інтересах яких діють їх законні представники: батько - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом України.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
СУДДЯ: Ю.В. Горбачова