Провадження № 2/185/1650/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно, суд -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання прав та обовязків забудовника, в подальшому уточнивши позовні вимоги, в якій просила визнати за нею право власності на право власності на житловий будинок № 236 по вул. Богуна Івана у м. Павлограді Дніпропетровської області, з господарчими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 01 квітня 1993 року, матері ОСОБА_4, яка померла 03 червня 2002 року, брата ОСОБА_5, який помер 13 лютого 2005 року, брата ОСОБА_6, який помер 25 червня 2005 року.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що її батьком ОСОБА_3 у 1972 році побудовано будинок № 312 по вул. Калініна, яка в подільшому була перейменована на вул. Богуна Івана у м. Павлограді, згодом нумерація будинку була змінена на № 236. За життя батька право власності на будинок не було зареєстровано. 01 квітня 1993 року помер ОСОБА_3. Спадкоємцями після померлого були його дружина - ОСОБА_4, сини - ОСОБА_6, ОСОБА_5, дочка - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Інших спадкоємців за заповітом чи законом немає. 03 червня 2002 року померла ОСОБА_4. 13 лютого 2005 року помер ОСОБА_5. 25 червня 2005 року помер ОСОБА_6. Після звернення до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на тій підставі, що право власності на житловий будинок № 236 з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Богуна Івана (колишня вул. Калініна) в місті Павлограді Дніпропетровської області не зареєстровано, тому позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх прав.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник відповідача ОСОБА_8 міської ради - ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу.

01 квітня 1993 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІV-КИ № 457988, виданого 02.04.1993 року Павлоградським міськвідділом ЗАГС (а.с.14).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 були його дружина - ОСОБА_4, сини - ОСОБА_6, ОСОБА_5, дочка - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як зазначено у статті 1216 ЦК України.

Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1256 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

03 червня 2002 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 454564, виданого 04.06.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 15).

13 лютого 2005 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 019841, виданого 15.02.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 17).

25 червня 2005 року помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 033199, виданого 30.06.2005 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 18).

Відповідно до довідки квартального комітету м. Павлограда від 30.01.2016 р. та копії домової книги будинку № 236 по вул. Калініна, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована з 09.02.1984 р. за адресою: вул. Калініна, буд. 236, м. Павлоград. У будинку окрім неї зареєстровані: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, (мати) з 05.10.1960 по 03.06.2002; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, (брат) з 26.12.1983 по 25.06.2005; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, (брат) з 28.08.1986 по 13.02.2005. (а.с. 20, 22-29)

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року зазначено, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається , що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини

Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1256 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частина 3 статті 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Проте, коли позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлих державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на тій підставі, що право власності на житловий будинок № 236 з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Богуна Івана (колишня вул. Калініна) в місті Павлограді Дніпропетровської області не зареєстровано.

Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження.

Згідно довідки КП Павлоградське МБТІ від 17.10.2014 року право власності на будинок № 236 по вулиці Богуна Івана (колишня вул. Калініна) в місті Павлограді Дніпропетровської області не зареєстровано.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, не належать до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, а документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до технічної документації, виданої на ім'я ОСОБА_3 встановлено, що він за життя, у 1972 році, збудував житловий будинок № 236 по вулиці Богуна Івана (колишня вулиця Калініна) у м. Павлограді Дніпропетровської області, однак належним чином зареєструвати своє право власності на нього не встиг.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок № 236 з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Богуна Івана в місті Павлограді Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 01 квітня 1993 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко