Справа № 149/668/19
Провадження №2/149/331/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.06.2019 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Войнаревича М. Г.,

при секретарі Паламарчук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року позивач звернувся до Хмільницького міськарйонного суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони проживали у громадському шлюбі та у 2007 році придбали житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Спільне життя у стороні не склалося, а тому з грудня 2018 року позивач припинив спільне проживання із відповідачем. Відповідач проживає та зареєстрована разом із донькою по АДРЕСА_1 . Позивач останніх 5 років опіковувася сумісним нажитим майном подружжя, сплачував всі належні рахунки та робив за власний рахунок необхідні поточні ремонти.

У зв`язку із вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяви про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач теж не з`явилися в судове засідання, суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі продажу від 06.08.2007 року (а.с.8) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.02.2019 року (а.с.9) ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вартість житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 станом на 22.03.2019 року становить 210 177, 00 грн.(а.с.24-37)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.03.2008 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої записано ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 . Дане свідоцтво про народження також підтверджує факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період купівлі житлового будинку який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 із 01.01.2007 року, підтверджується довідкою вуличного комітету від 21.03.2019 (а.с.41) та домовою книгою (а.с.42-43)

Згідно частини 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 74 ч. 1 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, оскільки нерухоме майно заявлене сторонами, придбане в період проживання у шлюбі, який не був зареєстрований, що визнається сторонами, тому воно є спільною сумісною власністю подружжя.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки факт спільного проживання однією сім`єю знайшов своє підтвердження із матеріалів справи, позивач підтримує позовні вимоги, представник відповідача та відповідач їх визнали повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову, застосовані постановою Вінницького апеляційного суду від 13.05.2019 року, продовжують діяти відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 60, 69, 70, СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 158, 263-265, 273,353-355, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 01.01.2007 року.

Визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 в розмірі Ѕ ідеальних часток житлового будинку, за ОСОБА_2 в розмірі Ѕ ідеальних часток житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору, яка складає 2522, 40 грн.

Заходи забезпечення позову, застосовані постановою Вінницького апеляційного суду від 13.05.2019 року, продовжують діяти відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Войнаревич М. Г.