Справа № 346/595/19
Провадження № 2/346/931/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Веселова В.М.,

секретаря Максим`юк М.А.,

позивача - прокурора Коломийської місцевої прокуратури - Семенюка Р.В.

представника Нижньовербізької сільської ради ОТГ - Мокринчук О.І.

відповідачки - ОСОБА_1

представника відповідача - Орешко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави до Нижньовербізької сільської ради ОТГ, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, шляхом визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури звернувся в суд з даним позовом, в якому вказав, що Коломийською місцевою прокуратурою встановлено факт зловживання посадовими особами Нижньовербізької сільської ради, за яким 26.02.2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000213.

Своїми умисними діями, які виразились у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним та громадським інтересам ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК (в редакції закону про кримінальну відповідальність на час вчинення злочину).

Своїми умисними діями, які виразились у службовому підробленні, тобто у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки ОСОБА_2 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції закону про кримінальну відповідальність на час вчинення злочину).

Вироком Коломийського міськрайнного суду від 24.06.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у інкримінованих йому злочинах та призначено відповідне покарання.

Вироком встановлено, що депутати Нижньовербізької сільської ради, приймаючи рішення про надання дозволу на розробку технічної документації, а у подальшому на її затвердження та видачу державних актів на вищевказані земельні ділянки вважали, що громадяни, які їх отримують користуються ними уже тривалий час, що стало можливим лише внаслідок злочинних дій землевпорядника Нижньовербізької сільської ради ОСОБА_2 та сільського голови вказаної ради. Встановлено факт злочинних дій ОСОБА_2 внаслідок яких рішення Нижньовербізької сільської ради № 819-19/2008 від 26.12.2008 прийнято на підставі підроблених документів, тобто рішення є недійсними і підлягає скасуванню.

Зазначає, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися, на час виникнення спірних правовідносин, на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано.

Вказує, що земельні ділянки в с. Нижній Вербіж, кадастрові номера: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , незаконно передані у приватну власність ОСОБА_1 за відсутності законного рішення Нижньовербізької сільської ради та в порушення вимог ст.118 Земельного кодексу України.

Оскільки, вищевказані земельні ділянки вибули з володіння Нижньовербізької сільської ради поза волею останньої (відповідно до незаконних рішень) та були передані у власність ОСОБА_1 вони, згідно вимог ч.3 ст.388 ЦК України, підлягають поверненню в порядку віндикації,тобто земельні ділянки незаконно передані ОСОБА_1 підлягають поверненню до земель запасу Нижньовербізької сільської ради ОТГ.

Незаконність рішень Нижньовербізької сільської ради було доведено Коломийським міськрайонним судом при розгляді кримінального провадження № 0000213 щодо вчинення ОСОБА_2 злочинів, передбачених ч. 2 ст.366 та ч.2 ст. 364 КК України, та відображено у вироку цього суду від 24.06.2016 року

У вказаному кримінальному провадженні №0000213 було визнано матеріальні збитки у вигляді вартості земельних ділянок, що відображено у вироку суду від 24.06.2016 року.

Оскільки, державні акти на право приватної власності від 18.05.2009 року: серії НОМЕР_6 на земельну ділянку площею 0,071 га, серії НОМЕР_7 на земельну ділянку площею 0,6859 га, серії НОМЕР_8 на земельну ділянку площею 0,5185 га, серії НОМЕР_9 на земельну ділянку площею 0,37 га, серії НОМЕР_10 на земельну ділянку площею 0,2564 га, видані ОСОБА_1 на підставі незаконних рішень Нижньовербізької сільської ради, тому їх слід визнати недійсними.

У спірних правовідносинах Нижньовербізька сільська рада об`єднаної територіальної громади є уповноваженим органом на здійснення контролю за дотриманням інтересів держави та територіальних громад в частині законності використання бюджетних коштів та комунального майна на відповідній території. Разом з тим, вказаний орган влади неналежно здійснює свої повноваження, оскільки ним же і порушено норми чинного земельного законодавства в частині прийняття незаконних рішень та виданні незаконних державних актів.

На думку прокурора, оскільки Нижньовербізькою сільською радою ОТГ, яка є стороною у спірному договорі, не вжито жодних заходів з метою усунення зазначених у позові порушень законодавства, то прокуратурою визначено вказану сільську раду відповідачем, а позов, відповідно, пред`явлено прокурором.

Просить скасувати рішення Нижньовербізької сільської ради № 819-19/2008 від 26.12.2008 року про затвердження технічної документації зі складанням державного акту на право власності на землю; визнати недійсними державні акти на право приватної власності від 18.05.2009 року: серії НОМЕР_6 на земельну ділянку площею 0,0710 га, (кадастровий № НОМЕР_5 ), серії НОМЕР_7 на земельну ділянку площею 0,6859 га (кадастровий № НОМЕР_4 ), серії НОМЕР_8 на земельну ділянку площею 0,5185 га (кадастровий номер № НОМЕР_3 ), серії НОМЕР_9 на земельну ділянку площею 0,3700 га (кадастровий № НОМЕР_2 ), серії НОМЕР_10 на земельну ділянку площею 0,2564 га (кадастровий номер № НОМЕР_1 , видані ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельні ділянки площами 0,071 га, 0,6859 га, 0,5185 га, 0,3700 га, 0,2564 га, з чужого незаконного володіння у землі запасу Нижньовербізької сільської ради ОТГ.

Відповідач та його представник подали до суду до суду клопотання про те,що в даному випадку прокурор невмотивовано є представником Нижньовербізької ОТГ, прокуратурою не сплачено судовий збір, відповідно справа підлягає до залишення без розгляду.

Прокурор заперечив подане клопотання.

Суд, дослідивши матеріали справи,заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, розглянувши письмове клопотання відповідача, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що прокурор подав позовну заяву за правилами ЦПК України.

У відповідності до ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор звернувся з вищеозначеним позовом до суду,вказавши єдину підставу, що оскільки Нижньовербізькою сільською радою ОТГ, яка є стороною у спірному договорі, не вжито жодних заходів з метою усунення зазначених у позові порушень законодавства, то прокуратурою визначено вказану сільську раду відповідачем, а позов, відповідно, пред`явлено прокурором.

Однак вказана прокурором підстава не є тим виключним винятком ,який дає підставу для прийняття заяви до розгляду.

Так,Консультативна Рада Європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів 13.07.2005 для підготовки висновків з питань, які стосуються прокурорської служби, та сприяння ефективному впровадженню Рекомендації REC (2000) 19 Комітету міністрів Ради Європи Державам-членам "Про роль прокуратури в системі кримінального судочинства", наголосила: "З перших засідань Генеральні прокурори Європи розуміли, що втручання прокуратури за межами кримінальної сфери може виправдовуватися лише її загальним завданням діяти "від імені суспільства та у державних інтересах, забезпечувати застосування закону", як це завдання визначається у Рекомендації № R (2000) 19, і що такі функції не можуть ставити під сумнів принцип розподілу повноважень законодавчої, виконавчої та судової гілок влади або той факт, що лише компетентні суди можуть вирішувати спори, заслухавши обидві сторони".

Відповідно до висновку № 3 (2008) КРЄП "Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права" необхідно зважати на те, щоб держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, забезпечували реалізацію цих функцій у відповідності з такими принципами:

1) у зв`язку з завданнями та повноваженнями прокурорів за межами сфери кримінального права та правозахисною роллю судів має дотримуватися принцип розподілу влад;

2) дії прокурорів за межами сфери кримінального права мають характеризуватися чесністю та неупередженістю;

3) ці функції реалізуються від імені суспільства та у державних інтересах з метою забезпечення застосування права із дотриманням основних прав та свобод у межах компетенції, наданої прокурорам за законом, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентним правом Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ);

4) такі повноваження прокурорів мають якомога точніше регулюватися законом;

5) не повинно допускатись неналежних втручань у діяльність прокурорських

служб;

6) діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін);

7) дії прокурорських служб від імені суспільства на захист державного інтересу у некримінальних справах не повинні порушувати принцип зобов`язальної сили остаточних судових рішень (res judicata) з певними винятками, встановленими у відповідності з міжнародними зобов`язаннями, включаючи прецедентне право ЄСПЛ;

8) обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлене законом;

9) має бути гарантоване право осіб або інститутів, задіяних або зацікавлених у цивільних справах, оскаржувати дії або бездіяльність прокурорів;

10) слід ретельно стежити за змінами прецедентного права ЄСПЛ щодо діяльності прокурорських служб за межами кримінального права для забезпечення повної відповідності правої основи такої діяльності та пов`язаної практики відповідним рішенням ЄСПЛ.

На сьогодні однозначною є практика ЄСПЛ, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

Зокрема, ЄСПЛ в низці справ роз`яснював, що одна лише участь («активна» чи «пасивна») прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі Martinie v. France, application no. 58675/00, 12.04.2006, § 53,). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі Kress v. France, application no. 39594/98, 07.06.2001, § 81; рішення у справі F.W. v. France, application no. 61517/00, 31.03.2005, § 27).

Підтримка прокуратурою однієї зі сторін, безумовно, може бути виправданою за належних обставин, наприклад для захисту прав вразливих груп - дітей, інвалідів тощо, які вважаються нездатними захищати свої інтереси самостійно, або коли захисту потребують державні інтереси (рішення від 15.01.2009 у справі Menchinskaya v. Russia, application no. 42454/02, § 35)

Слід також звернути увагу на позицію Європейського суду з прав людини стосовно того, що принцип рівності сторін є одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Останній потребує «справедливої рівноваги сторін»: кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі Yvon v. France, application no. 44962/98, рішення ЄСПЛ від 18.02.1997 у справі Niderost-Huber v. Switzerland, application no. 18890/91, рішення ЄСПЛ від 07.06.2001 у справі Kress v. France, application no. 39594/98).

Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятій Комітетом міністрів Ради Європи 19.09.2012 (далі - Рекомендація CM/Rec (2012)11), обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 Рекомендації CM/Rec (2012)11).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1311 Основного Закону в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Відповідно до пункту другого частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом. Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" регламентовано особливості представництва інтересів громадянина або держави в суді, що полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

На підставі Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII (набрав чинності 15.12.2017) названі кодекси викладено в новій редакції

Одним із нововведень ухвалених кодексів є визначення правового статусу прокурора в суді саме на захист державних інтересів, як це було свого часу зроблено на конституційному рівні (пункт третій частини першої статті 1311 Конституції України). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Так, відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Прокурор має право подавати позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не в будь-якому випадку, а лише, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або ж такий орган взагалі відсутній.

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Відтак, якщо прокурор у позовній заяві не вказав обставин, пов`язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, то це має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України (залишення позовної заяви без руху або повернення такої заяви).

Тобто, суди в будь-якому разі повинні обов`язково перевіряти доводи прокурора щодо правових підстав пред`явлення ним позову на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства. Суд наділений правом залишити позовну заяву прокурора без руху, у випадку, якщо прокурором не зазначені підстави такого звернення, та надати можливість прокурору обґрунтувати підстави подання позову, або повернути таку позовну заяву, , якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Ухвалою КГС ВС від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17 касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва повернуто з посиланням на те, що хоча, звертаючись з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення, заступник прокурора зазначив про те, що у даному випадку порушення інтересів держави полягає у тому, що всупереч приписам закону оспорюється дія щодо передачі майна (гуртожитку) до комунальної власності територіальної громади міста, водночас, Київською міською радою не здійснюється належним чином захист державних інтересів, однак такі твердження заступника прокурора міста Києва в обґрунтування підстав звернення з касаційною скаргою, на думку суду, не наділяють прокуратуру правом вступу у справу.

КГС ВС зауважив, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. КГС ВС, взявши до уваги той факт, що міська рада самостійно звернулася в межах цієї справи з касаційною скаргою, дійшов висновку, що у даному випадку немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, у зв`язку з чим касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва було повернуто судом без розгляду.

А отже, у випадку, якщо прокурор в позовній заяві не обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, місцевий суд залишає такий позов без розгляду, а якщо ним цього не було зроблено, то таке право мають відповідний апеляційний суд чи Верховний Суд, у випадках, передбачених законом.

При цьому, оцінюючи в кожному конкретному випадку правові наслідки необґрунтованого допуску прокурора до представництва, слід виходити з того, що підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

У разі вирішення справи по суті, безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового рішення, що набрало законної сили, лише у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, справа № 924/1237/17, 20.09.18року, зазначив, зокрема, наступне: «Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом, а розширене тлумачення підстав для цього не відповідає принципу змагальності».

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

ВС наголосив, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

В цій справі таким суб`єктами владних повноважень відповідно до чинного законодавства є орган місцевого самоврядування Нижньовербізька сільська рада ОТГ, у якого є наявні повноваження щодо звернення до суду з позовами.

З огляду на навдене висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі є обґрунтованим.

ВС нагадав також вказав на висновки ЄСПЛ на цю тематику. Так, у рішенні у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27) Суд звертав увагу на те, що участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін може впливати на дотримання принципу рівності сторін. «Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності».

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Крім цього, по іншій справі, суд касаційної інстанції зазначив, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

ВС зазначив, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій не перевірили та не встановили повноважень прокурора для подання позову в інтересах держави. Зокрема, не встановили до компетенції якого органу віднесені відповідні повноваження захисту інтересів держави, пов`язаних із використанням земельної ділянки, яку орендує відповідач. А також не з`ясували, чи дотримано місцевою прокуратурою, як позивачем у справі, вимоги частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення суб`єкта владних повноважень про представництво його інтересів у суді (постанова від 24.10.2018 у справі № 304/1196/16-ц).

Правова позиція Верховного Суду базується на тому, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень (орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»), який або відсутній, або який всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Дана правова позиція визначена в постанові ВС від 02.10.2018 у справі № 4/166«б».

У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Таким чином, суд приходить до висновку,що прокурор не навів виключних обставин перерахованих ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» на представлення інтересів ОТГ Нижньовербізької сільської ради, відповідно не сплачено судовий збір, а подальший розгляд справи призведе до можливого скасування кінцевого рішення та дисбалансу у відношенні до сторін в судовому процесі.

У відповідності до ч.1 пп 2 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду,якщо Позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою,яка не має повноважень на ведення справи, а також пп 8 провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог,викладених у ст.ст.175,177 цього кодексу,та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

На підставі наведеного, та керуючись правовими позиціями Верховного суду справа № 924/1237/17, 20.09.18року, постанова від 24.10.2018 у справі № 304/1196/16-ц., постанова ВС від 02.10.2018 у справі № 4/166«б», та керуючись ст.257 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави до Нижньовербізької сільської ради ОТГ, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, шляхом визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки, -залишити без розгляду.

Роз`яснити прокурору на можливість подання повторно позовної заяви після усунення вищевказаних недоліків до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня його проголошення.

Повний текст ухвали складено 11 червня 2019 року.

Суддя Веселов В. М.