Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря судового засідання Солонської Т.В., Собакінських С.М., Юдіної О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14.11.2016 року о 18 годині водій автомобіля ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , рухаючись по вул. Таганрозькій в м.Маріуполі виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . В результаті зіткнення ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а автомобілям було спричинено механічні пошкодження. Постановою слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області від 03.01.2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діяннях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення. Копію постанови було направлено до УПП для прийняття рішення щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за порушення п.п. 10.1, 16.13 ПДР України. Постановою Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя від 20.01.2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постановою Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя від 20.01.2017 року встановлено, що 14.11.2016 року о 18 годині ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Таганрозькій у Лівобережному районі м.Маріуполя, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, та при повороті ліворуч, на вул. Українського козацтва (раніше - Орджонікідзе), не надав дорогу автомобілю марки Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку прямо по вул. Таганрозькій, в результаті чого відбулось зіткнення автомобілів, які отримали пошкодження. На момент ДТП цивільно - правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перед третіми особами була застрахована у СТ «Іллічівське». Позивач 18.11.2016 року та 17.03.2017 року надсилав на юридичну адресу СТ «Іллічівське» відповідну заяву про отримання страхового відшкодування та всі необхідні документи, проте страховик виплату не здійснив. На теперішній час страховик позбавлений відповідної ліцензії, виплати по страховим випадкам не здійснює через відсутність коштів та припинив діяльність своїх офісів, що унеможливлює отримання страхової виплати позивачем. Внаслідок ДТП позивачу було завдано значну матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля, його евакуацією з місця ДТП, збитками у вигляді витрат на оплату експертних висновків та витратами на лікування. Згідно висновку № 354 про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику КТС від 03.12.2016 року, ринкова вартість автомобіля на момент ДТП становить 186949,65 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 206276,51 грн. Згідно висновку про оцінку ринкової вартості автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, № 262 від 09.08.2017 року, вартість пошкодженого в результаті ДТП автомобіля становить 51569,81 грн. За таких обставин, йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 135379,84 грн. (186949,65 грн. (вартість автомобіля до ДТП) - 51569,81 грн. (вартість після ДТП) ). На проведення експертної автотоварознавчої оцінки №354 від 03.12.2016 року позивачем було затрачено 1500 грн. №262 від 09.08.2017 року - 700 грн. Таким чином, вартість проведених експертних оцінок на загальну суму 2200 грн. Після ДТП пошкоджений автомобіль був евакуйований з місця пригоди. Вартість послуг евакуації становить 400 грн. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, параорбітальної гематоми, множинних саден обличчя, закритого перелому кісток носу зі зміщенням, тупої травми грудної клітини, забиття лівого ліктьового суглобу. Під час лікування наслідків спричинених травм, отриманих в ДТП, на обстеження та придбання ліків позивач витратив 646,57 грн. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, внаслідок ДТП складає 138626,41 грн. Після ДТП позивач змушений відчувати сильні душевні переживання від того факту, що його майже новий автомобіль було знищено. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати йому спричинені збитки, страхова компанія не виконує своїх зобов`язань. У його родини немає коштів на придбання нового автомобіля, вони з дружиною залишились без засобу пересування, гроші на який вони довго збирали, економили, відмовляючи собі в інших потребах. Під час ДТП позивач отримав значні тілесні ушкодження та був вимушений терпіти фізичний біль і страждати від їх отримання і лікування. Тривалий час він відчував сильний головний біль, загальну слабкість, нудоту, біль в місцях переломів, ударів та саден. На підставі викладеного, позивач переконаний, що саме у зв`язку з неправомірними діями відповідача та їх наслідками у вигляді пошкодження майна та спричиненні тілесних ушкоджень, йому було завдано моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Оскільки відповідач відмовився добровільно відшкодувати завдані збитки, для відновлення своїх порушених прав та законних інтересів, позивач був змушений звернутись за правовою допомогою. Вартість послуг адвоката становить 3000 грн. Крім того, для подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2028,26 грн. Таким чином, загальна сума судових витрат по справі склала 5028,26 грн.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 18.05.2018 року було замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належного - Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 27.09.2018 року було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_5 та Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське».

Позивач та його представник, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, - адвокат Попов В.М. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка - ФОП ОСОБА_2 та її представник, який діє на підставі довіреності, ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень надали до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому вказали, що, дійсно, ОСОБА_3 був у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 відповідно до трудового договору у якості водія. Проте ФОП ОСОБА_2 ніколи не була власником транспортного засобу ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 , через якого сталась ДТП. Зазначений транспортний засіб належить ОСОБА_5 На теперішній час важко пригадати чому водій ОСОБА_3 знаходився за кермом транспортного засобу. Вважають, що відповідачем у справі повинно бути саме Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське». Через те, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» ліквідовано, а правонаступником по зобов`язанням СТ є ПрАТ «Страхова Компанія «Дім Страхування». Саме страхове товариство повинно здійснити відшкодування позивачу заподіяної матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. У зв`язку із чим, просили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Третя особа - ОСОБА_5 та її представник, який діє на підставі довіреності, Чуприн В.П. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень вказали, що ОСОБА_3 ніколи не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 . Він неправомірно заволодів транспортним засобом, через вину якого сталась ДТП. Доказів того, що він знаходився у службовому відрядженні за дорученням або виконував доручення роботодавця ФОП ОСОБА_5 . ОСОБА_3 не надав. Вважають, що відповідачем у справі повинно бути саме Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське». Через те, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» ліквідовано, а правонаступником по зобов`язанням СТ є ПрАТ «Страхова Компанія «Дім Страхування». Саме страхове товариство повинно здійснити відшкодування позивачу заподіяної матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. У зв`язку із чим, просили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Третя особа - ОСОБА_3 надав письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що у 2016 році він працював у ФОП ОСОБА_2 на посаді водія транспортного засобу ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В його службові обов`язки входила доставка продукції до торгових точок у межах м.Маріуполя на вказаному автомобілі. 14.11.2016 року зранку він вийшов на роботу та протягом усього робочого дня на службовому автомобілі ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 виконував свої трудові обов`язки водія. Того ж дня перебуваючи на роботі приблизно о 18 годині він рухався за своїм маршрутом до наступної торгової точки з метою доставки товару і на вул. Таганрозькій потрапив в ДТП. Зіткнення сталось із зустрічним автомобілем марки Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 В результаті зіткнення водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а автомобіль отримав механічні пошкодження. Після ДТП постановою Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя від 20.01.2017 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Згодом він звільнився і з того часу спілкування та відносини припинив. Відшкодовувати завдану у ДТП матеріальну шкоду ОСОБА_1 у нього не було можливості. Крім того, він вважає, що оскільки на момент ДТП він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та виконував посадові обов`язки у цей час, то відповідальність за спричинену шкоду повинен нести його роботодавець - ФОП ОСОБА_2 . або страхова компанія. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі стосовно нього.

Представник третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 14.11.2016 року о 18 годині водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Таганрозькій у Лівобережному районі м.Маріуполя, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, та при повороті ліворуч, на вул. Українського козацтва (раніше - Орджонікідзе), не надав дорогу автомобілю марки Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався у зустрічному напрямку прямо по вул. Таганрозькій, в результаті чого відбулось зіткнення автомобілів, які отримали пошкодження.

За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження за правовою кваліфікацією за ст. 286 ч.1 КК України та внесене до ЄРДР за № 0004169 від 15.11.2016 року.

Згідно висновку експерта № 957 від 17.11.2016 року ОСОБА_1 в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми, що супроводжувалась струсом головного мозку, переломом кісток носу зі зміщенням, множинними синцями, саднами та забійними ранами обличчя, спинки носу, яка утворилась від дії тупих предметів, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобілю, можливо в строк та при ДТП, зазначеній у постанові та за обставин на які посилається оглянутий, і по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень як тим, що потребують для свого лікування строк понад 6, але не більше 21 дня. Синці правого плеча, правого передпліччя, правого стегна, правого колінного суглобу, які утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобілю, можливо в строк та при ДТП, зазначеній у постанові та за обставин на які посилається оглянутий, і по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Постановою слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області від 03.01.2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діяннях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Копію зазначеної постанови було направлено до УПП для прийняття рішення щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за порушення п.п. 10.1, 16.13 ПДР України.

Постановою Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя від 20.01.2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно постанови суду, 14.11.2016 року о 18 годині ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Таганрозькій у Лівобережному районі м.Маріуполя, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, та при повороті ліворуч, на вул. Українського козацтва (раніше - Орджонікідзе), не надав дорогу автомобілю марки Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку прямо по вул. Таганрозькій, в результаті чого відбулось зіткнення автомобілів, які отримали пошкодження, чим порушив вимоги п.п.10.1 та 16.3 ПДР України.

Згідно п. 10.1. ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п.16.3 ПДР України, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановленими та доведеними обставинами, викладеними у мотивувальній частині вказаного вище рішення є те, що 14.11.2016 року о 18 годині сталась ДТП, винним в якій було визнано ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а іншій водій - ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 у 2016 році працював у ФОП ОСОБА_2 на посаді водія транспортного засобу ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В його службові обов`язки входила доставка продукції до торгових точок у межах м.Маріуполя на вказаному автомобілі. В момент ДТП він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та виконував посадові обов`язки.

Транспортний засіб марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого 2 ВРЕР м.Маріуполя УДАІ ГУМВС України в Донецькій області.

З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП цивільно - правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перед третіми особами була застрахована у СТ «Іллічівське».

С пояснень представника позивача вбачається, що він звертався до страхового товариства з письмовим повідомленням про ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, страхового відшкодування він так і не отримав. Відмова страхового товариства суду не надавалася. В подальшому представник позивача наприкінці слухання справи перед судовими дебатами доповнив, що письмові повідомлення про ДТП позивачем відправлялися на помилкову адресу, тому страхове товариство позивачем повідомлено не було.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача було пошкоджено, а сам ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку із чим, останньому було заподіяно матеріальну та моральну шкоди, а тому він має право на її відшкодування.

Із положень частини 1 та 2 ст.1166ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Позивач обґрунтовує заподіяну йому матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля, його евакуацією з місця ДТП, збитками у вигляді витрат на оплату експертних висновків та витратами на лікування.

Згідно висновку № 354 про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику КТС від 03.12.2016 року, ринкова вартість автомобіля на момент ДТП становить 186949,65 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 206276,51 грн.

Відповідно до висновку про оцінку ринкової вартості автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, № 262 від 09.08.2017 року, вартість пошкодженого в результаті ДТП автомобіля становить 51569,81 грн.

За таких обставин, йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 135379,84 грн. (186949,65 грн. (вартість автомобіля до ДТП) - 51569,81 грн. (вартість після ДТП) ).

На проведення експертної автотоварознавчої оцінки №354 від 03.12.2016 року позивачем було затрачено 1500 грн. №262 від 09.08.2017 року - 700 грн.

Таким чином, вартість проведених експертних оцінок на загальну суму 2200 грн.

Після ДТП пошкоджений автомобіль був евакуйований з місця пригоди. Вартість послуг евакуації становить 400 грн.

Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, параорбітальної гематоми, множинних саден обличчя, закритого перелому кісток носу зі зміщенням, тупої травми грудної клітини, забиття лівого ліктьового суглобу.

Під час лікування наслідків спричинених травм, отриманих в ДТП, на обстеження та придбання ліків позивач витратив 646,57 грн., що підтверджується відповідними чеками та квитанціями.

Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, внаслідок ДТП складає 138626,41 грн.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).

Відповідно до ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

В силу ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до ст. 28 Закону 1961-ІV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_3 , знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку із заподіянням матеріальної шкоди майну ОСОБА_1 , та з урахуванням того, що автотранспорт застрохований в страховій компанії, та розмір заподіяної матеріальної шкоди не перевищує встановленого Полісом страхового ліміту за шкоду заподіяну майну. Отже звернення відбулося до неналежного відповідача (ст.ст. 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у справі № 785/18006/15-ц від 04.07.2018 року, а саме відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, з урахуванням діючого на момент скоєння ДТП страхового полісу, а також суми матеріальної шкоди, яка не перевищує ліміту страхового покриття, суд приходить до висновку, що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 200, 211, 223, 263-265, 268, 272-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення буде виготовлений протягом десяти днів.

Суддя: А. М. Іванченко