КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 374/274/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5070/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центру захисту дітей «Наші діти» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Центру захисту дітей «Наші діти» на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 20 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Козіної С.М.,-

встановила:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з названим позовом до суду.

Позов обґрунтований тим, що 10 травня 2018 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до відповідача на посаду вихователя з іспитовим строком.

31 липня 2018 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із встановленою невідповідністю займаній посаді протягом іспитового строку.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки вона являється внутрішньо переміщеною особою, а відтак іспитовий строк на неї не повинен розповсюджуватись.

Крім того позивач зазначає, що її не було ознайомлено, що вона приймається на роботу з іспитовим строком.

З урахуванням наведеного просила: визнати незаконним та скасувати наказ Центру захисту дітей «Наші діти» № 44-К від 25 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя Центру захисту дітей «Наші діти», згідно з п. 11 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаду вихователя Центру захисту дітей «Наші діти»; стягнути з Центру захисту дітей «Наші діти» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 серпня 2018 року по день винесення судом рішення, виходячи із середньоденного розміру 509 грн 19 коп.; стягнути з Центру захисту дітей «Наші діти» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн 00 коп., яка спричинена незаконним звільненням.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Центру захисту дітей «Наші діти» № 44-К від 25 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя Центру захисту дітей «Наші діти», згідно з п. 11 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вихователя Центру захисту дітей «Наші діти».

Стягнуто з Центру захисту дітей «Наші діти» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті (після відрахувань ПДФО та військового збору), починаючи з 01 серпня 2018 року по день винесення рішення, виходячи із середньоденного розміру 509 грн 19 коп., що складає 49 900 грн 62 коп.

Стягнуто з Центру захисту дітей «Наші діти» на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн 00 коп.

В решті вимог відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Центр захисту дітей «Наші діти» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представники Центру захисту дітей «Наші діти» вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийнятті ОСОБА_1 на роботу були порушені норми ст. 26 КЗпП України, оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою, а тому при прийнятті на роботу, їй не мало встановлюватись випробування.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 10 травня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття її тимчасово на посаду вихователя на період відсутності працівника ОСОБА_3 , у зв`язку з її відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наказом № 25-К від 10 травня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на тимчасову роботу на посаду вихователя на період відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11 травня 2018 року по 18 липня 2020 року з випробувальним терміном 3 (три) місяці з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

Протоколом № 01/2018 засідання спеціалістів супроводу Центру захисту дітей «Наші діти» від 20 липня 2018 року ухвалено: припинити співпрацю з подружжям ОСОБА_1 .

Згідно Повідомлення про звільнення за результатами випробування від 20 липня 2018 року вихователя ОСОБА_1 повідомлено, що оскільки рівень професійної підготовки є недостатнім для виконання завдань та обов`язків вихователя, що підтверджується протоколом засідання спеціалістів супроводу від 20 липня 2018 року, ОСОБА_1 буде звільнено 31 липня 2018 року, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді під час строку випробування.

20 липня 2018 року комісією у складі Директора Засновника, Директора Центру та секретаря складено акт про відмову співробітника отримати повідомлення про звільнення з роботи.

25 липня 2018 року Центром захисту дітей «Наші діти» видано наказ № 44-К про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування.

25 липня 2018 року складено акт, у присутності Директора Засновника , Зав. господарством, фахівця соц.супроводу, про відмову ОСОБА_1 від проставлення підпису про ознайомлення з наказом № 44-К від 25 липня 2018 року «Про звільнення».

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що згідно довідки від 06 лютого 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач являється внутрішньо переміщеною особою, а відтак при прийнятті на роботу відповідач не мав права встановлювати для неї випробувальний термін, та відповідно звільняти за невідповідністю займаній посаді протягом іспитового строку, який не повинен на неї розповсюджуватися.

Позивач зазначає, що її не було ознайомлено із тим, що вона приймається на роботу із випробуванням, а також не було запрошено на засідання спеціалістів супроводу 20 липня 2018 року, внаслідок чого були порушені її права.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач мав з`ясувати належність позивача до категорії осіб відносно яких не встановлюється випробувальний термін.

Відповідно до положень ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Згідно ст. 25 КЗпП України при укладенні трудового договору забороняється вимагати від осіб, які поступають на роботу, відомості про їх партійну і національну приналежність, походження, реєстрацію місця проживання чи перебування та документи, подання яких не передбачено законодавством.

Відповідно до положень ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: осіб, які не досягли вісімнадцяти років; молодих робітників після закінчення професійних навчально-виховних закладів; молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів; осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби; осіб з інвалідністю, направлених на роботу відповідно до рекомендації медико-соціальної експертизи; осіб, обраних на посаду; переможців конкурсного відбору на заміщення вакантної посади; осіб, які пройшли стажування при прийнятті на роботу з відривом від основної роботи; вагітних жінок; одиноких матерів, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців; осіб на тимчасові та сезонні роботи; внутрішньо переміщених осіб. Випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість і при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, а також в інших випадках, якщо це передбачено законодавством.

Встановлено, що наказом № 25-К від 10 травня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на тимчасову роботу на посаду вихователя на період відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11 травня 2018 року по 18 липня 2020 року з випробувальним терміном 3 (три) місяці з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

З наказом № 25-К від 10 травня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлена, про що свідчить її підпис.

В особовій справі працівника, згідно внутрішнього опису справи № 27, наявні наступні документи: копія заяви про прийняття на роботу, копія наказу про прийняття на роботу, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копія паспорта, автобіографія, заява на обробку персональних даних, копія посвідчення, особова картка працівника, копія повідомлення, копія акта про відмову співробітника отримати повідомлення, копія наказу про звільнення, копія акта про відмову від поставлення підпису про ознайомлення із наказом.

У заяві про прийняття на роботу ОСОБА_1 не повідомила відповідача про те, що вона є внутрішньо переміщеною особою.

Згідно наявної в матеріалах справи автобіографії, ОСОБА_1 в ній не зазначила відомостей про те, що вона взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

Доказів, що позивач усно повідомляла відповідача про це, матеріали справи також не містять.

Згідно довідки від 06 лютого 2017 року № ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

Зазначена довідка пред`являється разом з паспортом громадянина України або іншим документом, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус.

Отже позивач зобов`язана була пред`явити вказану довідку при прийнятті на роботу.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 25 КЗпП України, відповідач не мав права вимагати інші документи ніж ті, які визначені в статті 24 КЗпП України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав вважати неправомірними дії відповідача при встановленні випробування позивачу при прийнятті на роботу.

Встановлена комісією невідповідність займаній посаді під час строку випробування, позивачем будь-якими допустимими засобами доказування не оспорена.

Через відсутність підстав для задоволення основних вимог, не підлягають задоволенню й похідні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням вищенаведених вимог закону, рішення суду від 20 грудня 2018 року судом постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Центру захисту дітей «Наші діти» задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 20 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центру захисту дітей «Наші діти» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 червня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко