Справа № 2-6039/11
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді- Черенкової Н.П.

при секретарі- Янкевич В.С.

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Заводського відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Буділовської О.О. про визнання незаконною та скасування постанов, зацікавлена особа ПАТ КБ « Надра»,-

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії Головного державного виконавця Заводського відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Буділовської О.О. про:

- визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2016 року;

- визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження;

- скасування постанови про накладення стягнення на пенсію від 18.10.2018 року.

Водночас скаржник просив зобов`язати Заводський районний відділ ДВС винести постанову про повернення стягувану без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Центральним судом 13.06.2013 року по справі № 2-6039/11.

Підставою для скасування постанов ОСОБА_1 вказав пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, і як наслідок цього порушення-скасування послідуючих постанов.

Ухвалою від 24.01.2019 року дана скарга залишена без руху.

06.02.2019 року ОСОБА_1 направлена уточнена скарга.

Ухвалою від 07.02.2019 року відкрито провадження по скарзі.

27.03.2019 року від Заводського відділу ДВС надійшов відзив на скаргу, в якому просили: провадження в частині скасування витрат виконавчого провадження закрити на підставі статті 74ч.2 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки така постанова оскаржується в порядку адміністративного судочинства.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити за безпідставністю.

При цьому вказано, що строки пред`явлення виконавчого листа до виконання не порушені, оскільки виконавчий лист перебував на виконанні, а тому на підставі вимог ст.23 ЗУ «Про виконавче провадження», строки перериваються, час , що минув, до нового строку не зараховується.

Оскільки, за змістом скарги, незаконність усіх наступних рішень пов`язується з безпідставністю відкриття виконавчого провадження, підстав для скасування останніх відсутні з огляду на те, що незаконність відкриття виконавчого провадження спростована.

ПАТ КБ «Надра» заперечень проти скарги не надав.

Сторони до судового засідання не з`явились.

Заводський відділ ДВС підтримав свої заперечення та просив про розгляд справи у їх відсутність.

На підставі ст.450 ч.2 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи, які належним чином повідомлені про дату , час і місце розгляду справи, не перешкоджають її розгляду.

Матеріали справи містять дані про належне повідомлення сторін про судове засідання, за такого, судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.450 ч.2 ЦПК України.

При цьому, суд враховує наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Судом встановлено наступне.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.11.2012 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « Надра» заборгованість за кредитним договором № 08/07/2007/840-е1051 від 26.07.2007 142392,34 грн.

Дане рішення отримано ОСОБА_1 під розпис 26.12.2012 року та не оскаржувалось.

13.06.2013 року на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист.

10.09.2013 року відкрито виконавче провадження.

Постановою від 18.12.2015 року виконавчий лист повернуто стягувану, та вказано, що повторно виконавчий лист може бути пред`явлено до виконання у строк до 18.12.2016 року.

У постанові також зазначено, що за протоколом № 129276 від 20.11.2015 року майно боржника ОСОБА_1 , а саме транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_1 реалізовано на електронних торгах. В рахунок погашення заборгованості стягувану перераховано 32 879,28 грн., частково погашено 5 424,34 грн., та залишок боргу складає 104 088,72грн.

15.07.2016 року надійшла заява стягувача про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа від 13.06.2013 року.

21.07.2016 року відкрито виконавче провадження із зазначенням суми боргу в 104088,72 грн.

Дана постанова 21.07.2016 року направлена в тому числі і боржнику ОСОБА_1

Постановами від 18.10.2018 року постановлено про стягнення виконавчого збору в сумі 10405,18 грн., та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 200 грн.

Також постановою від 18.10.2018 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 на утримання з пенсії в розмірі 20% до погашення заборгованості на загальну суму 108 122, 72 грн.

Суд робить висновок про таке.

Відповідно до статті 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 606 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон №1404, згідно з яким примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 1 Закону № 1404 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404 визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404 стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Спори пов`язані зі стягненням виконавчого збору розглядаються у порядку адміністративного судочинства.

До такого висновку вперше прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 30.05.2018 року у справі № 815/2255/16. Колегія суддів аналізуючи норми КАС України приходить до висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Велика Палата вказала, що стягнення виконавчого збору відбувається на підставі виконавчого документу постанови виконавця, а тому такий спір відноситься саме до юрисдикції адміністративних судів.

Такий правовий висновок був неодноразово підтриманий ОСОБА_3 і в інших Постановах: № 921/16/14-г/15 від 06.06.2018 року, № 906/530/17 від 12.09.2018 року, № 813/4440/16 від 03.10.2018 року, № 320/7888/16-ц від 03.10.2018 року, № 826/5195/17 від 17.10.2018 року, № 158/534/16-а від 31.10.2018 року, № 906/515/17 від 14.11.2018 року, № 2-01575/11 від 28.11.2018 року.

Законом України «Про виконавче провадження» прямо визначено до юрисдикції якого суду належить вирішення такої категорії справ. Так, у ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом

В силу статті 255 ч.1 п.1 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі , якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вище викладене, вимоги скарги в частині скасування постанов від 18.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору підлягають закриттю.

Керуючись ст.255 ч.1п.1 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Буділовської О.О. про скасування постанови від 18.10.2018 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 10405,18 грн., та постанови від 18.10.2018 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн. - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: Черенкова Н.П.