Дата документу 11.06.2019 Справа № 319/1584/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №319/1584/17 Головуючий у 1 інстанції: Хамзін Т.Р.
Провадження № 22-ц/807/1764/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу договором дарування та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що під час перебування у шлюбі з 06.11.2004 р. по 11.10.2017 р. подружжям було придбано одну другу частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Також під час перебування у шлюбі 05.12.2012 було придбано легковий автомобіль ВАЗ 21134-110-42, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Автомобіль зареєстровано на ОСОБА_2 Вартість автомобіля за експертним висновком складає 117 040 грн.

Просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , жилою площею 29,6 кв.м., загальною площею 49,5 кв.м., позначеного на плані літерою «А» з надвірними спорудами: тамбур літера «а», веранда - літ «а-1», сараї - «Б», «Д», «З»; літню кухню - «Ж», вбиральню - «К»; басейн - «В»; огорожу №1, №5; ворота №2; вимощення - «3»; ганок - №4; погріб № 6 ;

- виділити ОСОБА_2 у власність транспортний засіб ВАЗ 21134-110-42, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу ВАЗ 21134-110-42, а саме 58520 грн., та судові витрати.

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу договором дарування та поділ майна подружжя.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначав, що на підставі рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2008 року зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 - 1/8 частина, за ОСОБА_2 - 3/8 будинку.

Інша половина будинку належала ОСОБА_3 , який збудував цей будинок, та є батьком померлої першої дружини ОСОБА_2 .

У 2009 році ОСОБА_3 вирішив подарувати 1/2 частину будинку батьку своїх онуків ОСОБА_2 Проте за наполяганням ОСОБА_1 . сторони оформили договір купівлі продажу з метою зменшення податкового тягаря. Тобто у сторін договору купівлі-продажу не було реальної мети вчинити саме такий правочин, а отже укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку є удаваним правочином, який був вчинений сторонами для приховання іншого правочину - договору дарування, який вони насправді вчинили, що підтверджується й відсутністю розрахунків між сторонами за договором. Відповідно 1/2 житлового будинку не є спільним майном подружжя, а тому позивач за первісним позовом не може претендувати на цю частку майна при розгляді даної справи.

Крім того, ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_1 заволоділа спільним майном подружжя, яке було придбане під час шлюбу: меблі, побутова техніка, тощо (всього 46 одиниць). Вартість зазначеного майна становить 111500 грн. Тобто майно на суму 55 750 грн. належить ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного просив суд:

- визнати договір купівлі-продажу від 23.04.2009 №3415900, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 договором дарування;

- визнати за ним право власності на транспортний засіб ВАЗ 21134-110-42, 2012 року випуску, холодильник SAMSUNG RL 48 RLBMG 1 BWT;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на телевізор LG 42LV3700; супутниковий ресивер TRIMAX TR-2012HD; мікрохвильову піч SAMSUNG C105AFR; хлібопічку LG HB-1002CJ; мультиварку REDMOND RMC; електричну плиту INDESIT K3C11 (W)/R; кухонні меблі; кухонний комплект (стіл, кутовий диван, 2 табуретки); телевізор LG 42LD420; супутниковий ресивер OPTICUM HD X403р; Wi-Fi роутер TP-LINK; модем; диван кутовий; люстру; пральну машину ARDO AE 833; дверцята душової кабіни; дзеркало; сушку для білизни; настінний світильник; ліжко двоспальне з матрацом; тумбочку; стіл косметичний з дзеркалом; світильник (2 штуки); світильник на столу косметичному; килим; шафу рожевого кольору; люстру; диван; тренажер бігова доріжка Energy FIT EF-5501; ноутбук ACER Aspire 7560G (2 штуки); ноутбук APPLE MacBook Air 13; планшет APPLE iPad; мобільний телефон APPLE iPhone SE Silver; мобільний телефон APPLE iPhone 6 Pluse Space Gray; пилосос LG V-C3G63NTU 1600W; праску SCARLETT SC-334S Ted; ваги електронні підлогові HILTON; тарілку супутникову; електроконвектор настінний ТЕРМІЯ 2 000 Вт (4 штуки).

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07.02.2019 року в позові ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу від 23 квітня 2009 року 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №1441, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , удаваним правочином, а саме - договором дарування;

визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб ВАЗ 211340, рік випуску 2012, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

визнано за ОСОБА_2 право власності на холодильник Samsung RL 48 RLBMG 1 BWT.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на телевізор LG 42LV3700; супутниковий ресивер TRIMAX TR-2012HD; мікрохвильову піч SAMSUNG C105AFR; хлібопічку LG HB-1002CJ; мультиварку REDMOND RMC; електричну плиту INDESIT K3C11 (W)/R; кухонні меблі; кухонний комплект (стіл, кутовий диван, 2 табуретки); телевізор LG 42LD420; супутниковий ресивер OPTICUM HD X403р; Wi-Fi роутер TP-LINK; модем; диван кутовий; люстру; пральну машину ARDO AE 833; дверцята душової кабіни; дзеркало; сушку для білизни; настінний світильник; ліжко двоспальне з матрацом; тумбочку; стіл косметичний з дзеркалом; світильник (2 штуки); світильник на столу косметичному; килим; шафу рожевого кольору; люстру; диван; тренажер бігова доріжка Energy FIT EF-5501; ноутбук ACER Aspire 7560G (2 штуки); ноутбук APPLE MacBook Air 13; планшет APPLE iPad; мобільний телефон APPLE iPhone SE Silver; мобільний телефон APPLE iPhone 6 Pluse Space Gray; пилосос LG V-C3G63NTU 1600W; праску SCARLETT SC-334S Ted; ваги електронні підлогові HILTON; тарілку супутникову; електроконвектор настінний ТЕРМІЯ 2 000 Вт (4 штуки).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07.02.2019 року, та ухвалити нове, яким задовольнити її первісний позов, а у зустрічному позові ОСОБА_2 - відмовити. Також, просила розгляд апеляційної скарги провести у її відсутність (т. 2 а.с. 209).

16 травня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

17 травня 2019 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання, в якому він просив апеляційний суд розглянути справу у його відсутність (т. 3 а.с. 54).

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Так, рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що показами свідків підтверджено те, що під час перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було придбано наступне рухоме майно: холодильник SAMSUNG RL 48 RLBMG 1 BWT, телевізор LG 42LV3700; супутниковий ресивер TRIMAX TR-2012HD; мікрохвильова піч SAMSUNG C105AFR; хлібопічка LG HB-1002CJ; мультиварка REDMOND RMC; електрична плита INDESIT K3C11 (W)/R; кухонні меблі; кухонний комплект (стіл, кутовий диван, 2 табуретки); телевізор LG 42LD420; супутниковий ресивер OPTICUM HD X403р; Wi-Fi розтер TP-LINK; модем; диван кутовий; люстра; пральна машинка ARDO AE 833; дверцята душової кабіни; дзеркало; сушка для білизни; настінний світильник; ліжко двоспальне з матрацом; тумбочка; стіл косметичний з дзеркалом; світильник (2 штуки); світильник на столу косметичному; килим; шафа рожевого кольору; люстра; диван; тренажер бігова доріжка Energy FIT EF-5501; ноутбук ACER Aspire 7560G (2 штуки); ноутбук APPLE MacBook Air 13; планшет APPLE iPad; мобільний телефон APPLE iPhone SE Silver; мобільний телефон APPLE iPhone 6 Pluse Space Gray; пилосос LG V-C3G63NTU 1600W; праска SCARLETT SC-334S Ted; ваги електронні підлогові HILTON; тарілка супутникова; електроконвектор настінний ТЕРМІЯ 2 000 Вт (4 штуки). Зазначене майно було вивезене ОСОБА_1 17 та 18 листопада 2017 року з будинку, де вона мешкала разом з ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про під час укладення договору купівлі-продажу 23 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 гроші за 1/2 частину житлового будинку сплачені не були, волевиявлення сторін було спрямоване саме на безоплатне передання частини житлового будинку у власність саме ОСОБА_2 також спирався на показання свідків, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів звертає увагу, що у роз`ясненнях наданих у пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» чітко встановлено, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК України).

Крім того, за приписами статті 218 ЦК України зазначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Отже, суд першої інстанції визначивши договір купівлі-продажу від 23 квітня 2009 року 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №1441, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , удаваним правочином, а саме - договором дарування, безпідставно встановив безгрошовість даного договору та не звернув увагу на п. 3 вказаного договору. В той час коли цим пунктом встановлено, що продаж цей за домовленістю сторін вчиняється за 3000 (три тисячі) гривень, які гроші сплачені Продавця повністю до підписання цього договору (т. 1 а.с. 52).

Окрім цього, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 23.04.2009 року якою вона надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 купити ним 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 8).

Судом першої інстанції також залишено поза увагою те, що ОСОБА_2 з 2009 року, з моменту укладення спірного договору, тобто на протязі восьми років не заявляв вимог про визнання його удаваним.

Таким чином, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору удаваним, а отже відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу договором дарування та не врахування вказаного об"єкту нерухомості про поділі майна подружжя.

Також, слід зазначити, що під час розгляду справи у суді першої інстанції було порушено принцип рівності сторін перед судом, в той час коли він є основою сучасної концепції справедливого правосуддя.

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція про захист прав та основоположних свобод, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38). Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України (справа «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р.)

Цей принцип запроваджено і статтею 12 ЦПК, де прямо зазначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В своєму рішенні суд першої інстанції вказав на недостовірність довідки про середньо ринкову вартість автомобілю №7757/01 від 01.12.2017 (т.1 а.с. 16), надану позивачем ОСОБА_1 , оскільки огляд автомобілю під час оформлення цієї довідки не здійснювався. В той же час, суд першої інстанції у своєму рішенні, встановлюючи ринкову вартість рухомого майна, право власності на яке було визнано за ОСОБА_1 , спирався на висновок експерта від 15.09.2018 року зазначивши цей доказ як допустимий та достовірний (т. 2 а.с. 35-90), дослідження яким здійснювалось також без огляду об`єктів дослідження (т. 2 а.с. 90).

Також, у своєму висновку експертом зазначено, що дослідження проводилось із врахуванням вихідних даних, наданих ОСОБА_2 , вартість об`єктів може складати 123151,12 грн.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

З огляду на вищенаведене, з метою дотримання принципу рівності, та з урахуванням вимог належності та допустимості доказів, колегією суддів не приймається висновок експерта Гудзікевич Г .С. №02, складеного 15.09.2018 року на підставі заяви ОСОБА_2 .

Також, щодо рухомого майна, а саме: холодильник SAMSUNG RL 48 RLBMG 1 BWT, телевізор LG 42LV3700; супутниковий ресивер TRIMAX TR-2012HD; мікрохвильова піч SAMSUNG C105AFR; хлібопічка LG HB-1002CJ; мультиварка REDMOND RMC; електрична плита INDESIT K3C11 (W)/R; кухонні меблі; кухонний комплект (стіл, кутовий диван, 2 табуретки); телевізор LG 42LD420; супутниковий ресивер OPTICUM HD X403р; Wi-Fi розтер TP-LINK; модем; диван кутовий; люстра; пральна машинка ARDO AE 833; дверцята душової кабіни; дзеркало; сушка для білизни; настінний світильник; ліжко двоспальне з матрацом; тумбочка; стіл косметичний з дзеркалом; світильник (2 штуки); світильник на столу косметичному; килим; шафа рожевого кольору; люстра; диван; тренажер бігова доріжка Energy FIT EF-5501; ноутбук ACER Aspire 7560G (2 штуки); ноутбук APPLE MacBook Air 13; планшет APPLE iPad; мобільний телефон APPLE iPhone SE Silver; мобільний телефон APPLE iPhone 6 Pluse Space Gray; пилосос LG V-C3G63NTU 1600W; праска SCARLETT SC-334S Ted; ваги електронні підлогові HILTON; тарілка супутникова; електроконвектор настінний ТЕРМІЯ 2 000 Вт (4 штуки) колегія суддів вважає необхідним зазначити, що в матеріалах справи взагалі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження придбання переліченого майна саме під час шлюбу, та головне, наявність цього майна на час виникнення спору.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, матеріалами справи підтверджуються наступні обставини.

06 листопада 2004 року одружились ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (після одруження ОСОБА_8 ) (т. 1 а.с. 5). Від шлюбу вони мають доньку, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 5, зворот).

Рішенням Куйбишевського районного суду від 05.11.2008 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , як частку у спільній сумісній власності подружжя; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 як за спадкоємцем першої черги на спадкове майно, що залишилося після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 ; визнано за ОСОБА_4 право власності 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 як за спадкоємцем першої черги на спадкове майно, що залишилося після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 50-51).

23 квітня 2009 року ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 купити ним 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 8).

23 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого Продавець передав, а Покупець прийняв у власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 1482 кв.м. розташовані: житловий будинок із шпал, обличкований, жилою площею 29,6 кв.м., загальною площею 49,5 кв.м., позначений на плані літерою «А», та надвірні а - тамбур, а' - веранда, Б - сарай, Д - сарай, Ж - літня кухня, З - сарай, К - вбиральня, В - басейн, №1 - сторожа, №2 - ворота, №3 - вимощення, №4 - ганок, №5 - огорожа, №6 - погріб. Продаж за домовленістю вчиняється за 3 000 гривень, які сплачені Покупцем Продавцю повністю до підписання договору. Договір посвідчено державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 7, 52).

05 грудня 2012 року між ТОВ «Капітал-Авто» та ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до якого ОСОБА_2 було передано автомобіль Лада 21134-110-42 , про що підписано Акт приймання-передачі автомобілю (т. 1 а.с. 17).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_2 є власником автомобілю ВАЗ року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1596 куб. см., сірого кольору, дата реєстрації 12.12.2012 (т. 1 а.с. 154).

За положеннями статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

11 жовтня 2017 року на підставі рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на ј частку будинку АДРЕСА_1 , яка відповідає Ѕ частці майна, набутого під час шлюбу, а також передати в особову приватну власність ОСОБА_2 з метою подальшого використання придбаний під час шлюбу транспортний засіб ВАЗ ВАЗ року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1596 куб. см., сірого кольору, при цьому з ОСОБА_2 стягнути на її користь вартість Ѕ частки транспортного засобу у сумі 58520 грн., з урахуванням того, що вартість автомобіля складає 117040 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За приписами статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 право власності на ј частку будинку АДРЕСА_1 , виділення ОСОБА_2 у власність транспортний засіб ВАЗ року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1596 куб. см., сірого кольору, з компенсацією вартості Ѕ частки транспортного засобу.

Разом з тим, відповідно до висновку №056 судової автотоварознавчої експертизи, який складений 19 лютого 2018 року, ринкова вартість на момент проведення експертизи вищезазначеного легкового автомобілю складає 90867,30 грн. (т. 1 а.с. 167-172).

Таким чином, на користь ОСОБА_1 підлягає компенсація Ѕ частки вартості автомобіля у розмірі 45433,65 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу договором дарування та поділ майна подружжя.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2019 року по цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , жилою площею 29,6 кв.м., загальною площею 49,5 кв.м., позначеного на плані літерою «А» з надвірними спорудами: тамбур літера «а», веранда - літ «а-1», сараї - «Б», «Д», «З»; літню кухню - «Ж», вбиральню - «К»; басейн - «В»; огорожу №1, №5; ворота №2; вимощення - «3»; ганок - №4; погріб №6;

Виділити ОСОБА_2 у власність транспортний засіб ВАЗ 21134-110-42, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу ВАЗ 21134-110-42, а саме 45433 (сорок п`ять тисяч чотириста тридцять три) гривні 65 копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу договором дарування та поділ майна подружжя - залишити без задоволення.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: