ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3594/19 Справа № 210/4747/18 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4747/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2018 року, яке ухвалене суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про зобов`язання надати інформацію.

Позовна заява мотивована тим, що з 05.03.2013 року по 08.02.2018 року позивач працював на підприємстві відповідача та займав посади менеджера з економічної безпеки департаменту безпеки, менеджера з економічного аудиту управління з економічного аудиту адміністрації по фінансам, заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки, а з 10.08.2016 року по 08.02.2018 року рахувався понадштатним працівником департаменту з безпеки.

Позивач був звільнений Відповідачем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 156/л «Про звільнення з підприємства за скороченням чисельності ОСОБА_1 » з 08.02.2018 року.

В зв`язку з тим, що позивач не має змоги з вересня 2016 року по січень 2018 року отримати у відповідача необхідну йому інформацію та копії документів, просив суд зобов`язати відповідача надати йому інформацію та копії належним чином завірених документів, а саме:

a.копії документів, які послужили підставою для відключення 04.05.2016 року облікового запису робочого комп`ютера ОСОБА_1 та блокування вихідних дзвінків його корпоративного номеру телефону НОМЕР_1 ;

b.копії документів, на підставі яких у ОСОБА_1 було вилучено 05.05.2016 року транспортну перепустку для в`їзду на територію ПАТ «АМКР»;

c.копії листів керівників департаментів з безпеки та департаменту з персоналу (у тому числі переписки електронною поштою) у яких зазначено аргументацію необхідності внесення змін до організаційної структури департаменту з безпеки щодо виключення із штатного розпису посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки;

d.копію попередження від 05.03.2015 року №0007 за підписом директора з персоналу ОСОБА_2 про припинення дії трудового договору між ОСОБА_1 та ПАТ «АМКР», із викладеними ним власноруч зауваженнями про незаконність попередження;

e.довідку про інформацію щодо: фонду оплати праці ОСОБА_1 в розрізі фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати та інших компенсаційних і заохочувальних виплат, із зазначенням та розшифровкою нарахувань, виплат, розмірів і підстав утримань помісячно за період роботи з 05.03.2013 по 31.08.2017 відповідно до розділу ІІ п.п. 2.1 - 3.35 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713;

f.копії всіх наказів, якими ОСОБА_1 нараховувалась премія за виконання особливих завдань за період з 5 березня 2013 року по 31.08.2017 року;

g.копію наказу ПАТ «АМКР» №851 від 07.07.2016 року про авансову виплату працівникам ПАТ «АМКР» в липні 2016 року частини винагороди за підсумками роботи в 2016 році в розмірі 50% середньомісячної заробітної плати, а також Інструкції до Наказу;

h.копію наказу ПАТ «АМКР» №130 від 03.02.2017 року «Про нарахування та виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік» з Інструкцією до Наказу;

i.копії розпорядчого документу ПАТ «АМКР», відповідно до якого працівникам ПАТ «АМКР» з 01.09.2016 року підвищено заробітну плату на 10%, із додатками до зазначеного розпорядчого документу;

j.копію Інструкції ПАТ «АМКР» «Про порядок нарахування заробітної плати працівникам підприємства, працюючим на умовах фіксованої оплати праці і трудових договорів»;

k.копію Положення ПАТ «АМКР» «Про оплату праці та преміювання КСС за основні результати господарської діяльності», із додатками, чинне протягом 2014-2016 років;

l.копію Положення ПАТ «АМКР» «Про преміювання працівників підприємства за виконання особливо важливих завдань, а також робіт, спрямованих на забезпечення стабільної діяльності підприємства», із додатками, чинне з 01.08.2013;

m.копію положення ПАТ «АМКР» «Про додаткове преміювання за виконання поряд зі своєю основною роботою додаткового обсягу робіт», із додатками, чинне протягом 2013-2016 років»;

n.перелік всіх вакантних посад чи роботи ПАТ «АМКР» за професією позивача чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи яку він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду за період з 04.08.2017 року по 02.08.2018 року;

o.копію наказу № 6 від 02.01.2018 року «Про встановлення окладу ОСОБА_1

17 жовтня 2018 року позивач відмовився від частини позовних вимог, викладених у позовній заяві від 21 серпня 2018 року, які викладені під позначками a,d.c,d,o, інші позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог з урахуванням часткової відмови від позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів.

Вважає відмову у наданні інформації відповідачем неправомірною, що порушує його право на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в іншій спосіб - на свій вибір. Зазначає, що йому відповідачем були надані витяги з наказів, а він просив надати копії наказів. Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та порушенням його прав. Відповідач вважає, з чим не правомірно погодився суд першої інстанції, що оскільки запитувана інформація не віднесена до переліку відомостей, обов`язковість надання яких на запит працівника встановлено ст. 49 КЗпП України, тому у підприємства відсутні правові підстави для надання зазначених у зверненні розпорядчих документів. Судом не надано оцінки тому факту, що відповідач на його звернення не надав перелік всіх вакантних посад чи роботи за професією позивача чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку б він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду за період з 04.08.2017 року по 08.02.2018 року, що є, на його думку, невиконанням законного обов`язку. Також суд першої інстанції не врахував уточнення позивача щодо періоду часу за який витребовувалась інформація, необхідно вірно вважати період з 04.08.2017 року по 08.02.2018 року у пункті n.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що копії документів надаються підприємствами, установами та організаціями на запит громадян у випадку, якщо такі документи є необхідними для реалізації суб`єктивних прав та інтересів їх запитувачів. Доведення наявності вказаних обставин є завданням запитувача документів, оскільки в протилежному випадку підстави для надання документів відсутні. Позивачу було надано розрахункові листи (табуляграми) за запитуваний ним період в загальній кількості 43 аркуша, тобто відповідач зі свого боку в повному обсязі забезпечив інформування працівника про розміри оплати праці, як того вимагає ст. 110 КЗпП України. Жодним нормативним актом чинного законодавства України не передбачено обов`язку роботодавця надавати працівникові цю ж інформацію, згруповану за фондами основної, додаткової заробітної плати, компенсаційних та заохочувальних виплат відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України № 5 від 13.01.2004 року. Також відповідачем були виконанні вимоги законодавства щодо надання позивачу інформації про нарахування премії за виконання особливих завдань за запитуваний позивачем період з урахуванням періоду існування трудових відносин між позивачем та відповідачем, в зв`язку з чим висновок суду щодо безпідставності вимог позивача в цій частині є вірним, як і щодо відповідності чинному законодавству дій відповідача по наданню позивачу інформації про розміри оплати праці. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку роботодавця надавати на запит працівника копій чинних на підприємстві локальних актів, які регулюють трудові відносини невизначеної кількості працівників. Щодо вимог позивача, які зазначені у пункті з позначкою n., відповідач повідомив позивача, що перелік вакантних посад, які б відповідали вказаними у запиті критеріями, на підприємстві відсутній і його створення в обов`язковому порядку не передбачено чинним законодавством України.

Позивач ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання від 14.06.2019 року про розгляд справи за його відсутністю, апеляційну скаргу просив задовольнити у повному обсязі, його неявка (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» Тер-Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 05.03.2013 року по 08.02.2018 року ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.9-11).

08.02.2018 року ОСОБА_1 був звільнений на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 10- зворот).

Позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявою про надання інформації 29.12.2016 року, з запитом про доступ до персональних даних від 09.09.2017 року, з запитом щодо доступу до персональних даних від 04.01.2018 року, з запитом про надання інформації та копії документів від 09.11.2017 року, з заявою про надання документів від 20.09.2016 року, 29.12.2016 року (а.с. 13, 16, 17, 18-19, 25, 28-19).

Відповідно до листів відповідача від 19.01.2017 року вих. № 05-123 (а.с.14), від 29.06.2016 року вих. № 05-2450 (а.с. 15), від 20.11.2017 року вих. № 52-559 (а.с.21), від 31.01.2018 року вих. № 05-153, (а.с.23), від 07.12.2017 року вих. № 05-3069, (а.с.24), від 13.11.2017 року вих. № 52-557, (а.с.26), від 10.10.2017 року вих. № 05-2778 (а.с. 27), 18.04.2018 року вих. № 05-719 (а.с. 51-52), від 12.01.2018 року вих. № 05-57 (а.с.54), позивачу було надано письмові відповіді на звернення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та порушенням прав позивача.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про інформацію», звернення, оформлені належним чином i подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється вiдмова в прийняттi та розглядi звернення з посиланням на полiтичнi погляди, партiйну належнiсть, стать, вiк, вiросповiдання, нацiональнiсть громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушенi в одержаному органом державної влади, мiсцевого самоврядування, пiдприємствами, установами, органiзацiями незалежно вiд форм власностi, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненнi, не входять до їх повноважень, воно в термiн не бiльше п`яти днiв пересилається ними за належнiстю вiдповiдному органу чи посадовiй особi, про що повiдомляється громадянину, який подав звернення. У разi якщо звернення не мiстить даних, необхiдних для прийняття обгрунтованого рiшення органом чи посадовою особою, воно в той же термiн повертається громадянину з вiдповiдними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дiї чи рiшення яких оскаржуються.

Крім того, Законом України «Про звернення громадян» передбачено безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь-якого суб`єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов`язком держави.

Відповідно до п.1,3,4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

В силу приписів статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що відповідач на його звернення не надав перелік всіх вакантних посад чи роботи за професією позивача чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку б він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду за період з 04.08.2017 року по 08.02.2018 року, що є, на його думку, невиконанням законного обов`язок, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до листа № 05- 3069 від 07.12.2017 року відповідач повідомив позивача, що перелік вакантних посад, які б відповідали вказаними у запиті критеріями, на підприємстві відсутній і його створення в обов`язковому порядку не передбачено чинним законодавством України, а отже його надання на запит є не можливим.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про неврахуванням судом першої інстанції уточненого періоду запитуваної інформації, який викладений у пункті з позначкою n., колегія суддів не бере до уваги, оскільки уточнений період не відповідає періоду, вказаному у запиті., тобто періоди запитуваної інформації в зверненні позивача та в уточнених позовних вимогах є відмінними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку що вимоги позивача про надання відповідачем розпорядчих документів, вказаних у пунктах g., h., i., j., k., l., m. є необґрунтованими, оскільки запитувана інформація не віднесена до переліку відомостей, обов`язковість надання яких на запит працівника встановлено ст.. 49 КЗпП України. Крім того, між позивачем та відповідачем відсутні спори з питання виплати грошових коштів, порядок та підстави нарахування яких передбачені приписами запитуваних позивачем локальних актів, а тому вирішення питань прав та законних інтересів позивач не вимагає, що свідчить про відсутність визначених п. 1 Указу Президіуму ВР СРСР № 9779-Х умов надання витребуваних документів.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи позивачащодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відсутність у підприємства правових підстав для надання зазначених у зверненні розпорядчих документів.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: