АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/822/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310010000 Фролов О. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суду Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.,

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року ухваленого у складі судді Шиповича В.В. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2018 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 9 листопада 2012 року між нею та відповідачем та місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити з матір`ю, тобто з ОСОБА_5

В обґрунтування своєї позовної заяви зазначала, що 09 листопада 2012 року між нею та відповідачем, відділом ДРАЦС Тальнівського РУЮ у Черкаській області за актовим записом № 107, було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. Шлюбні відносини припинені, примирення не можливе в зв`язку з чим позивач змушена звертатися до суду.

У зв`язку з чим, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем і визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_5

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу задоволено повністю.

Шлюб зареєстрований 09 листопада 2012 року Відділом ДРАЦС Тальнівського РУЮ у Черкаській області, за актовим записом № 107 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано.

Неповнолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі поданій 25 квітня 2019 року ОСОБА_6 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також необґрунтованим, помилковим та незаконним в частині визначення місця проживання його малолітньої доньки з матір`ю ОСОБА_5 , просив рішення суду скасувати в частині визначення місця проживання доньки, відмовивши в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідності до ч.4-5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, щодо зокрема місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування дитини. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. В порушення діючого законодавства Служба у справах дітей Тальнівської РДА Черкаської області до участі у розгляді цієї справи залучена не була. В свою чергу позивач теж не надавала Службі у справах дітей Тальнівської РДА Черкаської області висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю ОСОБА_5 Акт житлово-побутових умов проживання дитини не складався та не додавався до наявних матеріалів справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає в повній мірі вищезазначеним вимогам.

Так з матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем, Відділом ДРАЦС Тальнівського РУЮ у Черкаській області за актовим записом № 107, було зареєстровано шлюб.

Від даного шлюбу народилась дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до пояснень викладених в позовній заяві в даний час проживає з матір`ю. Шлюбні відносини припинені, примирення не можливе, що в свою чергу послугувало підставою для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу та визначення порядку проживання неповнолітньої дитини.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що вони обґрунтовані належними та допустимими доказами, які не суперечать закону не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

В свою чергу колегія суддів апеляційного суду переглядаючи вказане рішення в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини з висновками суду не погоджується виходячи з наступних правових норм та обставин справи.

Відповідно до статі 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини констатовано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Водночас правові норми національного законодавства, зокрема частиною 1 статті 141 СК України констатують рівність прав та обов`язків батька та матері по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.

Щодо визначення місця проживання дитини яка не досягла десяти років то дані обставини врегульовані нормами сімейного права України, зокрема, частиною 1 статті 160, частини 1 статті 161 СК України.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Із пояснень даних сторонами в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції вбачається, що на момент звернення позивачки в суд між батьками існував спір про місце проживання неповнолітньої дитини і даний спір до цього часу не вирішений.

Відповідно до норм сімейного законодавства під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Особливістю розгляду справ зазначеної категорії у відповідності до частини 4 статті 19 СК України є обов`язкова участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Вирішуючи даний спір, судом першої інстанції, всупереч частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України не було залучено до його розгляду орган опіки та піклування, що само по собі виключило дослідження письмового висновку обов`язковість якого регламентована пунктом 5 вищезазначеної статті. Крім того судом не враховано, що спір в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини не може бути вирішений за відсутності відповідного висновку органу опіки та піклування.

Виходячи з викладеного та враховуючи положення ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», з врахуванням доказів наданих сторонами та досліджених судом першої інстанції, а також в апеляційному суді, беручи до уваги, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та враховуючи інтереси дитини, а також відсутність письмового висновку органу опіки та піклування та не залучення даного органу в якості сторони по справи, колегія суддів, приходить до висновку про передчасність висновку суду щодо визначення місця проживання дитини з позивачкою.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення в часниті визначення місця проживання дитини були неповно з`ясовані обставини у справі, до участі у справі не був залучений орган, участь якого в розгляді даної категорії справ є обов`язковою, при вказаному суб`єктному складі осіб, які приймали участь у справі колегія суддів не можу прийняти рішення по суті заявлених вимог, а тому рішення суду в частині визначення місця проживання дитини необхідно скасувати з прийняттям у цій частині позовних вимог нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року змінити, скасувавши його в частині залишення неповнолітньої дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати з матір`ю ОСОБА_12 .

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_12 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Судді: Н.І. Гончар

В.В. Пономаренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.