Номер провадження: 22-ц/813/1456/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретарів судового засідання: Драганової Ю.С., Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ПАТ "Укрсоцбанк" - Шевцова Олега Сергійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання та вчинення певних дій, за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання припиненими зобов`язань,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси до ОСОБА_2 з позовом, який в подальшому уточнив, та просив звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року, посвідченого Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-5061, право власності на яку зареєстровано КП ОМБТІ та РОН згідно з реєстраційним написом на правовстановлюючому документі 08 листопада 2002 року за номером запису 236, в книзі 18доп.к-156, реєстраційний номер 19767159, в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту № 2007/13- 2.06/534 від 08 серпня 2007 року в розмірі 3 129 088,65 гривень, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Ціну на предмет іпотеки встановити на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження.

В обґрунтування позову, позивач зазначав, що 08 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2007/13-2.06/534, відповідно якого Банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит у розмірі 130000,00 доларів США, з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1 кредитного договору та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за кредитним договором до 08 серпня 2032 року зі сплатою 12,7% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов`язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором.

В якості забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» та майновим поручителем - ОСОБА_2 08 серпня 2007 року було укладено Іпотечний договір, згідно з яким іпотекодавець передав Банку в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 06 жовтня 2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором на загальну суму 241805,93 доларів США (курс НБУ станом на 06 жовтня 2014 року 1 долар США = 12,9405 гривень), що згідно НБУ складає 3 129 088,65 гривень, яка складається із - заборгованості за кредитом у розмірі 129344,40 доларів США, що згідно НБУ складає 1673780,69 гривень; заборгованості за відсотками у розмірі 96650,20 доларів США, що згідно НБУ складає 1250701,59 гривень; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 736,29 доларів США, що згідно НБУ складає 9527,96 гривень; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 15075,03 доларів США, що згідно НБУ складає 195078,41 гривень та в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, який вподальшому уточнила, до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язання за іпотечним договором від 08 серпня 2007 року та виключити запис із Державного реєстру іпотек про обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на позовну давність.

Вподальшому до суду звернулася третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання припиненими зобов`язання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за договором кредиту №2007/13-2.06/534 від 08 серпня 2007 року, посилаючись на позовну давність.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання та вчинення певних дій - відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання припиненими зобов`язань - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами звернулися ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представник ПАТ "Укрсоцбанк" - Шевцов Олег Сергійович, в яких просять:

- ОСОБА_1 - скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні її вимог до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання припиненими зобов`язань та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог;

-представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 - скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання та вчинення певних дій та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог;

-представник ПАТ "Укрсоцбанк" Шевцов Олег Сергійович - скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та ухвалити нове про задоволення позову,

посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягають залишенню без задоволення, а апеляційна скарга представника ПАТ «Укрсоцбанк» Шевцова О.С. - частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 2007/13- 2.06/534 від 08 серпня 2007 року, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог та перебігу строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами до ухвалення рішення і відсутності підстав для поновлення такого строку та судового захисту позивача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 про визнання зобов`язань припиненими, суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-786цс17 від 15 травня 2017 року виходив з того, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення - позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Проте, повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

-08 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (потім ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2007/13-2.06/534, відповідно якого Банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит у розмірі 13000,00 доларів США, з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1 кредитного договору та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за кредитним договором до 08 серпня 2032 року зі сплатою 12,7% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов`язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором;

-в якості забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» та майновим поручителем - ОСОБА_2 08 серпня 2007 року було укладено Іпотечний договір, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Папським А.Е. за реєстровим № 643, згідно з яким іпотекодавець передав Банку в іпотеку нерухоме майно: - двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 ;

-зобов`язання, визначені п. 3.1.1. Договору кредиту, Банком виконано належним чином в повному обсязі: Позичальнику відкрито позичковий рахунок в Одеській обласній філії ООФ АКБ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту готівкою;

-пунктами 3.3.5., 3.3.6. Договору кредиту встановлено, що Позичальник зобов`язаний погашати Кредитору Кредит відповідно до п. п. 1.1., 3.3.15. цього Договору, сплачувати Кредитору проценти та комісії в строки, встановлені п. п. 2.4., 2.5. цього Договору.

-у зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 06 жовтня 2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № 2007/13-2.06/534 від 08 серпня 2007 року на загальну суму 241 805,93 доларів США (курс НБУ станом на 06 жовтня 2014 року 1 долар США = 12,9405 гривень), що згідно НБУ складає 3 129 088,65 гривень, яка складається з: - заборгованість за кредитом - 129 344,40 доларів США, що згідно НБУ складає 1 673 780,69 гривень; - заборгованість за відсотками - 96 650,20 доларів США, що згідно НБУ складає 1 250 701,59 гривень; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту- 736,29 доларів США, що згідно НБУ складає 9 527,96 гривень; - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 15075,03 доларів США, що згідно НБУ складає 195 078,41 гривень;

- ОСОБА_4 востаннє здійснював платіж за кредитом 10 листопада 2008 року;

-відповідно до судового наказу, виданого 19 лютого 2010 року Овідіопольським районним судом Одеської області, зі ОСОБА_4 , боржника за кредитним договором, стягнуто борг в сумі 1 285 494,07 гривень. Тобто відповідач за зустрічним позовом реалізував своє право про дострокове стягнення усієї суми боргу за кредитним договором, що була нарахована позивачем на час звернення до суду;

-ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до майнового поручителя ОСОБА_2 у Малиновський районного суду м. Одеси 10 жовтня 2014 року;

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати з процентами періодичними платежами до 08.08.2032 року включно.

Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, предметом судового розгляду та перевірки в апеляційному порядку правильності встановлених судом обставин та висновків, покладених в основу оскаржуваного судового рішення, є:

-існування невиконаного зобов`язання та перевірка правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором, в рахунок якого банк намагається звернути стягнення на предмет іпотеки та його обґрунтованість і відповідність законодавству;

-дійсність іпотеки та відсутність законодавчих обмежень звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно умов кредитного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» (Юнікредітбанк) та ОСОБА_4 в пунктах 4.4, 4.5 Кредитного договору встановлюється термін початку позовної давності, оскільки відповідно до п. 4.5. Договору у разі невиконання Позичальником обов`язків, передбачених умовами кредитного договору банк має право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до пункту 4.4. Кредитного договору у разі невиконання Позичальником обов`язків, визначених у пунктах цього Договору, порушення Позичальником умов договорів, визначених у пунктах цього Договору, протягом більше ніж десять робочих днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.5. Кредитного договору такий строк щодо конкретних пунктів, зокрема щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом дорівнює 90 календарним дням з часу невиконання Позичальником обов`язків, визначених у пунктах цього Договору, після чого вважається, що строк користування кредитом сплив і позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит, сплатити проценти за час фактичного користування та нараховані штрафні санкції.

Оскільки останній платіж на погашення тіла кредиту виконаний 10.11.2008 року строк користування Кредитом вважається таким, що сплив через 90 календарних днів і у позичальника виникло зобов`язання повернути кредит у повному обсязі достроково, а також сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Такий строк, якщо останній платіж був неповний і виникла прострочена заборгованість, що є неналежним виконання зобов`язання за кредитним договором і початком відліку 90 днів настав - 09.02.2009 року, після чого позичальник мав протягом 1 робочого дня достроково повернути кредит, сплатити проценти та штрафні санкції. У разі невиконання позичальником такого обов`язку у Банку виникло право звернутися до суду за захистом своїх прав, тобто з 11.02.2009 року.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, за розглядом якої Овідіопольським районним судом Одеської області 19.02.2010 року видано судовий наказ про стягнення заборгованості у розмірі 1 285 494,07 гривень, який у встановленому порядку не скасований.

До примусового стягнення заборгованості за даним судовим наказом стягувач звернувся 23.01.2013 року та 27.05.2013 року виконавче провадження з виконання даного судового наказу закінчено з підстав п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно судовий наказ стягувачем до виконання не подавався.

На час розгляду справи в районному суді за перебігом строку збереження документів у відділі виконавчої служби відсутнє виконавче провадження, а в суді, що видавав наказ - справа про видачу судового наказу.

В предоставленій Овідіопольським районним судом Одеської області завіреній копії судового наказу від 19.02.2010 року вбачається лише загальна сума стягнення за кредитним договором - 1 285 494,07 грн.

З архіву валютних курсів, розміщених на офіційному сайті Національного Банку України станом на час подання банком заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором - січень-лютий 2010 року вбачається, що курс гривні до долару США не перевищував 8 грн. за 1 долар США. Тому стягнута судовим наказом сума заборгованості перевищила 160 000 доларів США, в той час як сума виданого кредиту дорівнювала 130 000 доларів США.

Враховуючи наведене і приймаючи до уваги не надання банком завіреної копії заяви про видачу судового наказу з завіреною копією розрахунку заборгованості, яка додавалася до тієї заяви перед подачею до суду у лютому 2010 року, судова колегія доходить висновку, що банк дійсно використав своє право в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України щодо дострокового повернення кредиту у повному обсязі.

При таких обставинах суд першої інстанції набув правильного висновку, що у відповідності до п.п.4.4. та 4.5. кредитного договору строк настав 09.02.2009 року і після невиконання позичальником протягом одного робочого дня (10.02.2009 року) обов`язку щодо дострокового повернення тіла кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій у банку з 11.02.2009 року виникло право звернення до суду за захистом свого права, як кредитора, а відтак 11.02.2009 року є початком спливу строку позовної давності.

При цьому право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Проте, як вже зазначалося, банк у лютому 2010 року звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення кредитним договором № 2007/13-2.06/534 від 08 серпня 2007 року на загальну суму 1 285 494 грн. 07 коп., який був виданий судом 19.02.2010 року.

Звернення банку до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором перервало перебіг позовної давності і після видачі судового наказу перебіг строку позовної давності почався спочатку.

Судовий наказ, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором є формою судового рішення.

Тобто, позовна давність розповсюджується на вимогу про стягнення предмету іпотеки також при наявності рішення суду про стягнення суми боргу за кредитом.

Саме такий висновок випливає з рішення Верховного Суду України у справі № 6-3116цс16 від 05.07.2017 року.

Подання банком до державної виконавчої служби заяви про примусове виконання і проведення державним виконавцем примусового виконання за виданим судовим наказом, строку позовної давності відносно звернення до суду з вимогою до майнового поручителя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не перериває.

Оскільки банк звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором у жовтні 2014 року, то строк позовної давності відносно заборгованості за кредитним договором, яка мала місце на час настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді тіла кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором дійсно сплив.

Сплив строку позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для відмови у задоволенні вказаних вимог.

При цьому позовна давність спливла лише у відношенні кредитної заборгованості, яка мала місце на час настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді тіла кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань, розрахованої за прострочення вказаних платежів за кредитним договором і тому суд першої інстанції набув правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Тому в цій частині висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Уксрсоцбанк» висновків районного суду в цій частині не спростовують і зведені виключно до переоцінки доказів, яким судом надано в цій частині належну оцінку, і на невірному тлумаченні законодавства, яке регулює застосування позовної давності і яке до даної частини позовних вимог вірно застосував суд.

Загальний розмір кредитної заборгованості, в рахунок якої Банком заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки становить 241 805,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 жовтня 2014 року 1 долар США = 12,9405 гривень складає 3 129 088,65 гривень.

Таким чином, частина кредитної заборгованості, яка розрахована Банком до стягнення так чи інакше припадає на період вже після настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором та після її стягнення на підставі судового наказу від 19.02.2010 року в сумі 1 285 494,07 грн., що на той час за курсом НБУ не перевищувало 160 000 доларів США.

При цьому вказана частина кредитної заборгованості складається з розрахованих процентів та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою передбаченою кредитним договором щодо нарахування процентів до настання строку повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Прострочення зобов`язання може мати місце до настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором. Також зобов`язання за кредитним договором може залишатися невиконаним і простроченим після спливу строку, на який укладався договір або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Однак умовами кредитного договору не передбачено розміру процентної ставки, яка підлягає застосуванню до прострочених зобов`язань зі сплати процентів вже після настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 416 ч.2 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством.

У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012).

Однак у разі, якщо у договорі не встановлений розмір процентів, що мають стягуватися після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, то застосуванню підлягає розмір процентів передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України - 3% річних, що в будь-якому випадку передбачає обґрунтування позивачем заявлених позовних вимог з посиланням на дану норму.

Проте позивач, як вбачається зі змісту заявленого ним позову вимоги про стягнення процентів після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, не обґрунтовував нормою, що міститься у ч.2 ст. 625 ЦК України, посилаючись виключно на норми, що регулюють зобов`язання за кредитним договором, яким не передбачений розмір процентів після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Тобто у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року визначальним є висновок про те, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що є підставою для відхилення аргументів позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Тому позовні вимоги до ОСОБА_2 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, стягнення процентів за користування кредитом нарахованих у період після 09.02.2009 року, але за останні три роки, що передували зверненню до суду з відповідним позовом не можуть бути задоволені по суті, тобто, як необґрунтовані, з огляду на необґрунтування позивачем заявлених ним вимог посиланням на ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та забезпечує в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача.

Наведеного суд першої інстанції не врахував та відмовив у позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 в частині стягнення процентів за користування кредитом нарахованих у період після 09.02.2009 року з посиланням виключно на сплив позовної давності, яка застосована судом до заявлених вимог, як обґрунтованих.

При таких обставинах рішення суду в цій частині підлягає зміні з урахуванням доводів та обґрунтувань наведених у цій постанові апеляційного суду.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про помилковість висновку районного суду, що сплив позовної давності не передбачений в якості підстави припинення зобов`язання є неспроможними, оскільки не засновані на вимогах цивільного законодавства України.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Таким чином апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягають залишенню без задоволення, в той час, як апеляційна скарга представника ПАТ "Укрсоцбанк" підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за Договором кредиту №2007/13-2.06/534 від 08 серпня 2007 року у вигляді процентів, розрахованих після настання строку виконання зобов`язань за договором та нарахованої після закінчення строку дії договору кредиту пені за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо вказаних процентів - змінити в частині мотивування підстав відмови. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ПАТ "Укрсоцбанк"- Шевцова Олега Сергійовича - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за Договором кредиту № 2007/13- 2.06/534 від 08 серпня 2007 року у вигляді процентів, розрахованих після настання строку виконання зобов`язань за договором та нарахованої після закінчення строку дії договору кредиту пені - змінити в частині мотивування підстав відмови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений: 12.07.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова