Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 713/1096/18

провадження № 61-2157св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Вижницька нотаріальна контора Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року в складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Владичана А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Вижницька нотаріальна контора Чернівецької області, про визнання заповіту дійсним, визнання недійсним та скасування свідоцтва.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2005 року по день його смерті.

ОСОБА_3 18 лютого 2015 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н. В., згідно з яким все майно заповів у рівних частках позивачу та ОСОБА_2 (сину спадкодавця).

Секретарем виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Мар`янчук Н. В . 10 березня 2015 року посвідчено інший заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року у справі № 713/1003/15-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року, заповіт від 10 березня 2015 року, посвідчений секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Мар`янчук Н. В., визнано недійсним.

Вказувала, що оскільки заповіт від 10 березня 2015 року визнано недійсним, то вона має право на спадкуванні відповідно до умов заповіту від 18 лютого 2015 року, тому вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Проте, Вижницька державна нотаріальна контора листом від 27 липня 2016 року повідомила, що спадкування після ОСОБА_3 буде здійснюватися за законом, оскільки два заповіти є нечинними, а листом від 07 лютого 2017 року повідомила, що провадження по спадковій справі зупинено до вирішення судом цивільної справи № 713/1528/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Вижницька державна нотаріальна контора Чернівецької області, про зміну черговості та одержання права на спадкування.

Разом з тим, до закінчення розгляду судом указаної справи № 713/1528/16-ц нотаріус 11 жовтня 2017 року (передчасно та незаконно) видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спадкове майно - домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Вважає дії нотаріуса неправомірними, такими, що порушують її право на спадщину.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати дійсним заповіт ОСОБА_3 від 18 лютого 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н. В.; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на домоволодіння на АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчене державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж. І. 11 жовтня 2017 року.

У подальшому ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спадщину залишити без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заповіт, посвідчений у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10 березня 2015 року, визнано недійсним, отже він є нечинним. Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н. В. 18 лютого 2015 року, скасований заповітом від 10 березня 2015 року, тому також є нечинним.

Чинність попереднього заповіту ОСОБА_3 від 18 лютого 2015 року не відновлюється і спадкування здійснюється за законом на загальних підставах. Позов ОСОБА_1 про визнання заповіту дійсним є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що законодавством не передбачено можливості визнання заповіту дійсним, а захист порушеного права позивача за обставинами спору може бути захищено не у будь-який, а у конкретно визначений спосіб, а саме шляхом визнання права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що спадкодавець не складав нового заповіту, тому неправомірні дії інших осіб не повинні впливати на дійсність заповіту від 18 лютого 2015 року та порушувати права законного спадкоємця. Отже підстави для усунення ОСОБА_1 від спадкування за заповітом від 18 лютого 2015 року відсутні.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що законодавством не передбачено можливість визнання заповіту дійсним, тому порушене право позивача підлягає захисту. Статтею 16 ЦК України передбачено такий захист порушеного права, як відновлення становища, яке існувало до порушення, тому заповіт від 18 лютого 2015 року необхідно визнати дійсним.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 липня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який 18 лютого 2015 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н. В., згідно з яким все майно заповів у рівних частках ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Секретарем виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Мар`янчук Н. В. 10 березня 2015 року посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року, заповіт від 10 березня 2015 року, посвідчений секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Мар`янчук Н. В., визнано недійсним.

Вижницька державна нотаріальна контора листом від 27 липня 2016 року повідомила, що спадкування після ОСОБА_3 буде здійснюватися за законом, оскільки два заповіти є нечинними, а листом від 07 лютого 2017 року повідомила, що провадження по спадковій справі зупинено до вирішення судом цивільної справи № 713/1528/16-ц.

Згідно з вказаним листом державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області від 27 липня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що заповіт, посвідчений у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10 березня 2015 року визнано недійсним, отже він нечинний. Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н. В. 18 лютого 2015 року, скасований заповітом, посвідченим у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10 березня 2015 року, тому є нечинний. Отже, спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде здійснюватися за законом.

Апеляційний суд також встановив, що ОСОБА_3 новий заповіт від 10 березня 2015 року не складав та не підписував.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт по формі та порядку його посвідчення відображає дійсне волевиявлення заповідача, тому має виконуватися з урахуванням норм матеріального права, зокрема визначених главою 85 ЦК України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно з частиною четвертою статті 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_3 новий заповіт від 10 березня 2015 року не складав та не підписував, отже незаконні дії будь-яких осіб, відмінних від спадкодавця, не повинні ставити в залежність та впливати на права спадкоємця ОСОБА_1 шляхом усунення останньої від спадкування за заповітом від 18 лютого 2015 року.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року, заповіт від 10 березня 2015 року, посвідчений секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Мар`янчук Н. В., визнано недійсним, оскільки цей заповіт не відповідав волі спадкодавця, зокрема він його не складав та не підписував, що підтверджено висновком криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами справи від 15 жовтня 2015 року, висновком експерта від 16 березня 2016 року та додатковим висновком від 20 травня 2016 року.

Отже, заповіт, який складений ОСОБА_3 18 лютого 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н. В., є чинним, недійсним не визнавався, тому твердження позивача, що вона є спадкодавцем за заповітом, є обґрунтованим.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за встановлених обставин чинність попереднього заповіту ОСОБА_3 від 18 лютого 2015 року не відновлюється і спадкування здійснюється за законом на загальних підставах.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що незаконні дії будь-яких осіб, відмінних від спадкодавця, не повинні ставити в залежність та впливати на права спадкоємця ОСОБА_1 шляхом усунення останньої від спадкування за заповітом від 18 лютого 2015 року.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права. Законодавством не передбачено можливості визнання заповіту дійсним, а захист порушеного права позивача за обставинами спору може бути захищено не у будь-який, а у конкретно визначений спосіб, а саме шляхом визнання права.

Разом з тим, статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Суд апеляційної інстанції, встановивши порушення прав позивача під час спадкування після ОСОБА_3 та дійшовши висновку, що незаконні дії будь-яких осіб, відмінних від спадкодавця, не повинні ставити в залежність та впливати на права спадкоємця ОСОБА_1 шляхом усунення останньої від спадкування за заповітом від 18 лютого 2015 року, не обрав ефективний спосіб захисту порушеного права, враховуючи ту обставину, що позивач є спадкоємцем відповідно до заповіту від 18 лютого 2015 року, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що свідчить про неможливість прийняття нею спадщини.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що нотаріус 11 жовтня 2017 року (передчасно та незаконно) видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спадкове майно - домоволодіння на АДРЕСА_1 .

З метою доведення вказаних обставин ОСОБА_1 18 червня 2018 року подала до суду першої інстанції клопотання про витребування від Вижницької нотаріальної контори Чернівецької області або ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на спадкове майно, виданого останньому 11 жовтня 2017 року, оскільки вказаний документ вона отримати самостійно не змогла.

Проте суд першої інстанції на вказане клопотання уваги не звернув, не вирішив його відповідно до норм процесуального закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вказану норму процесуального права та заяву ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на спадщину не вирішив належним чином.

Крім того, суд першої інстанції не з`ясував, чи порушуватиме така відмова права позивача з урахуванням принципів пропорційності та змагальності сторін, визначених у статтях 11, 12 ЦПК України, не роз`яснив ОСОБА_1 наслідки залишення без розгляду її позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадкове майно, враховуючи те, що позов подано про застосування наслідків недійсності заповіту від 10 березня 2015 року. Отже, суд не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, чим порушив вимоги пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України.

Враховуючи викладене, місцевий суд у порушення вимог статті 5 ЦПК України не визначив ефективного способу захисту порушеного (невизнаного) права на спадщину особи, яка звернулася до суду, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, не визначив у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд також не усунув вказаних вище недоліків.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Отже, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська