Справа № 487/8026/18
Провадження № 2/487/765/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.03.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2018 року ОСОБА_1 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1) звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1), про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим квартирою №32 по вул. Бузький бульвар, 3-б в м. Миколаєві, посилаючись на відсутність відповідача у квартирі понад шість місяців без поважних причин.

В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

На підставі договору купівлі-продажу №9163 від 10.09.1998 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

У вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1, чоловік позивача ОСОБА_3, донька позивача ОСОБА_4 та колишній чоловік доньки ОСОБА_2.

ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою згідно акту про не проживання ЖКП ММР ЖЕК №1 "Бриз" від 01.10.2018 року.

ОСОБА_2 з жовтня 2016 року у вказаній квартирі не проживає, поштових відправлень та медичної допомоги не отримує, в ремонтах та утриманні квартири участі не приймає, комунальних послуг не сплачує.

Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2.

Факт вибуття відповідача з квартири АДРЕСА_2 підтверджується актом про не проживання, тими обставинами, що відповідач у квартирі не проживає, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, його речей у квартирі немає, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах не приймає.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою".

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.319,321,391,405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 280-289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суддя: В.О. Гаврасієнко