Справа № 143/950/19
Провадження № 22-ц/801/2115/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Марченко Л. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 рокуСправа № 143/950/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргами Фермерського господарства «Ланецьке» та ОСОБА_1 на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця Турського О.В. від 26.09.2018 року про закінчення виконавчого провадження, постановлену суддею Погребищенського районного суду Вінницької області Марченко Л.В.,-

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Погребищенського районного суду Вінницької області із зазначеною скаргою, мотивуючи її тим, що 26 вересня 2018 року на підставі поданої ним заяви приватним виконавцем Турським О.В. було закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №143/1269/17, який був виданий Погребищенськимо районним судом Вінницької області 10.08.2018 року.

Підставою для закриття виконавчого провадження слугувала мирова угода, яка була укладена між ним, як стягувачем та солідарними боржниками ОСОБА_1 та ФГ «Ланецьке» в ході виконавчого провадження і яка була затверджена ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 07.09.2018 року.

Виконавче провадження було закінчено, згідно п.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

21.08.2019 року ухвала про затвердження мирової угоди на підставі постанови Вінницького апеляційного суду була скасована, справа була направлена для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Вказані обставини позбавляють можливості стягувача права на виконання судового рішення, адже ухвала про затвердження мирової угоди, яка слугувала підставою для закінчення виконавчого провадження , була скасована судом.

Посилаючись на положення ч.1 ст.40, ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», просив скасувати постанову приватного виконавця Турського О.В. від 26 вересня 2018 про закінчення виконавчого провадження та повернути виконавчі листи.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_2 позбавлений можливості примусового виконання судового рішення від 30.03.2018 року, що ухвалено на його користь.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року скаргу було задоволено.

Не погодившись із цією ухвалою, Фермерське господарство «Ланецьке» та ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в своїх апеляційних скаргах просять її скасувати та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2

Відзиву на апеляційну скаргу від приватного виконавця не надходило.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Зінченка О.В. зазначив про необґрунтованість апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, ухвалу суду без змін.

Окремо подав клопотання про закриття апеляційного провадження з підстав визначених ч.1 ст.353 та п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України.

Представник скаржників адвокат Мартинюк Н.Р. заперечив щодо закриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає , що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, ухвала суду цим вимогам не відповідає.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_2 позбавлений можливості примусового виконання судового рішення від 30.03.2018 року, що ухвалено на його користь.

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов до таких із порушенням норм процесуального та матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Звертаючись з апеляційною скаргою, як Фермерське господарство «Ланецьке» так і ОСОБА_1 , в якості одного із доводів вказували на те, що суд розглянув скаргу без їх участі і належного повідомлення боржників.

Ч.2 ст.450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції не направляв судових повісток учасникам справи, що є грубим порушенням норм ЦПК України.

Зазначене вказує на те, що боржники не були належним чином повідомлені про розгляд даної скарги.

Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на термінову необхідність повідомлення ОСОБА_1 телефонограмою про судове засідання, як то передбачено ч.9 ст.128 ЦПК України.

Ч.4 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Скарга, яка є предметом апеляційного розгляду надійшла до суду першої інстанції 22.08.2019 року.

Отримавши дану скаргу суд першої інстанції, як то вимагає норми ЦПК України, до свого провадження її не прийняв. Ухвалу з цього питання не постановляв.

Крім того, копію скарги учасникам справи суд першої інстанції не направляв, чим позбавив останніх права, передбаченого ст. 8 ЦПК України, яка визначає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Зазначене вказує на грубе порушення судом ст. ст.7, 8,12,43 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні приватного виконавця Турського О.В. перебував виконавчий лист № 143/1269/17, виданий 10.08.2018 року Погребищенським районним судом Вінницької області.

Постановою приватного виконавця Турського О.В. від 26.09.2018 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 , у відповідності до вимог п.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Підставою для закінчення виконавчого провадження слугувала ухвала Погребищенського районного суду Вінницької області від 07.09.2018 року про затвердження мирової угоди, укладеної між сторонами виконавчого провадження - стягувачем та боржниками.

Скасовуючи постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, суд виходив із того, що ухвала про затвердження мирової угоди, яка була підставою для її винесення, 21.08.2018 року постановою Вінницького апеляційного суду скасована. Вказані обставини порушують право ОСОБА_2 на примусове виконання судового рішення.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ч. 1 ст. 447 ЦПК України).

За правилами статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до положень статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами частин першої, другої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на викладене, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Отже, без вирішення клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою на дії державного виконавця, така скарга не може бути вирішена по суті.

Звертаючись зі скаргою ОСОБА_2 з клопотанням про поновлення процесуального строку не вертався.

Задовольняючи скаргу на постанову приватного виконавця суд першої інстанції не врахував зазначених вище положень процесуального закону та, не вирішивши питання щодо поновлення або відмови в поновленні строку звернення з такою скаргою, дійшов передчасного висновку про її розгляд по суті.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Верховного суд у постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 161/5159/18.

Доводи скаржника, що про порушення свого права він дізнався 21.08.2019 після скасування Вінницьким апеляційним судом ухвали про затвердження мирової угоди не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини виникли після закінчення виконавчого провадження і ніяким чином не можуть впливати на початок перебігу процесуальних строків.

Отже оскільки про існування оскаржуваної постанови стягувач взнав з часу її прийняття, а зі скаргою до суду звернувся тільки 22.08.2019 року, поза межами десятиденного строку, у зв`язку з відсутністю доказів поважності причин пропуску строку подання ОСОБА_2 скарги на постанову приватного, ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року необхідно скасувати, а вказану скаргу залишити без розгляду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що вона набирає законної сили негайно після проголошення.

В той же день 02.09.2019 року суд направив дану ухвалу до виконання.

Ст.430 ЦПК України містить вичерпний перелік справ, де суд допускає рішення до негайного виконання. Розширеного тлумачення дана стаття не містить.

Дана справа не відноситься до переліку таких, в яких суд може допустити рішення до негайного виконання, що вказує на грубе порушення судом норм процесуального права, який фактично допустив ухвалу до негайного виконання.

Вказані дії позбавили боржників права на апеляційний захист, адже суд, не дочікуючись набрання ухвалою законної вили, спрямував в день її постановлення до фактичного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційних скарг щодо пропуску строку на оскарження постанови приватного віконця приймаються до уваги, адже спростовують висновки суду.

Аргументи , викладені у відзиві на апеляційні скарги не приймаються до уваги і відхиляються , оскільки не доводять того, що ухвала постановлена судом з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду.

Щодо клопотання адвоката Зінченка Д.В. про закриття апеляційного провадження, апеляційний суд вказує на таке.

П. 27 ч.1 ст.353 ЦПК України визначає, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії ( бездіяльність) органів ДВС, приватного виконавця.

Оскільки ухвала, яка є предметом судового розгляду відноситься до цього переліку, що передбачено п. 27 ч.1 ст.353 ЦПК України, підстави для задоволення клопотання відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 353, 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання адвоката Зінченка Д.В. про закриття апеляційного провадження відмовити.

Апеляційні скарги Фермерського господарства «Ланецьке» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця Турського О.В. від 26.09.2018 року про закінчення виконавчого провадження залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді : Т. Б. Сало

Т.М. Шемета