Ухвала

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 569/23280/18

провадження № 61-11365ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)», третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 з 11 квітня 1997 року до 02 жовтня 2012 року.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У свідоцтвах про народження обох дітей ОСОБА_4 записаний батьком.

ОСОБА_4 працював з 31 жовтня 2011 року на посаді молодшого інспектора відділу охорони Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області. ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проходження служби при виконанні службових обов`язків в результаті поранення, завданого йому старшим сержантом ОСОБА_7 , помер.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року у цивільній справі № 569/9655/16-ц за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№ 96), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, позов задоволено та стягнуто з Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 55 211,52 грн; стягнуто з Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_3 відшкодування в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 788,75 грн щомісячно, починаючи з 02 серпня 2016 року і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення 23-річного віку; стягнуто з Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 відшкодування в зв`язку з втратою годувальника на її сина ОСОБА_2 в розмірі 788,75 грн щомісячно, починаючи з 02 серпня 2016 року і до досягнення ним повноліття.

Після перегляду рішення в апеляційному порядку ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року вказане рішення залишене без зміни та набрало законної сили.

На підставі статті 1208 Цивільного кодексу України з урахуванням неодноразового збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 10 листопада 2016 року (дати ухвалення рішення судом першої інстанції в справі № 569/9655/16-ц) ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд стягнути з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого - годувальника ОСОБА_4 одноразово за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2018 року на користь ОСОБА_1 на малолітнього сина ОСОБА_2 26 314,69 грн, на користь ОСОБА_3 26 314,69 грн, а з 01 січня 2019 року стягувати щомісячно по 2 268,48 грн на кожного з дітей до досягнення 18-річного віку, а у випадку навчання - до 23-річного віку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого - годувальника ОСОБА_4 одноразово за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2018 року на користь ОСОБА_1 на малолітнього сина ОСОБА_2 кошти в сумі 26 314,69 грн та на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти в сумі 26 314,69 грн, а з 01 січня 2019 року стягувати щомісячно по 2 268,48 грн на кожного з дітей до досягнення 18-ти річного віку, а у випадку навчання - до 23-ти річного віку.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2019 року - без змін.

Державна установа «Городищенська виправна колонія (№ 96)» звернулась 11 червня 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення у вищевказаній справі.

У своїй касаційній скарзі Державна установа «Городищенська виправна колонія (№ 96)» просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статті 1208 Цивільного кодексу України, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач ціна позову визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у загальному розмірі 88 142,90 грн, що складаються з: 26 314,69 грн + 26 314,69 грн + (2 268,48 грн - 788,75 грн) * 12 місяців) + (2 268,48 грн - 788,75 грн) * 12 місяців), що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 176, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков