РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/18161/18

Провадження № 22-ц/4815/693/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Смолій Л.Д.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту не зазначена

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 120651 грн. 52 коп. та судові витрати у справі, що складаються із витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06березня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 120 651,52 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПрАТ "Рівнеазот" не погоджується із вказаним рішенням суду з підстав його необґрунтованості, вважає дане рішення незаконним і прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права, таким що прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначає про помилковість висновків суду щодо незастосування норм матеріального права, які передбачають строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору. Як на те, що вони є неправильними, посилається на ч. 1 ст. 233 КЗпП України, Рішення Конституційного Суду України у справі №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку із положеннями ст.ст. 117, 237 (1) КЗпП України від 22.02.2012 року, а також п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року і постанови Верховного Суду №61-590св17 у справі №446/509/16-ц від 16.01.2018 року.

Вказує на те, що фактичний розрахунок всіх належних при звільненні сум ПрАТ "Рівнеазот" проведений 03.04.2018, що не заперечується в позовній заяві та підтверджується наданою випискою по рахунку з банку ПАТ "УкрСиббанк". Так, перебіг тримісячного строку починається з наступного дня, тобто з 04.04.2018 і закінчується 04.07.2018. Однак, в межах встановленого строку, позивач не звернувся до суду, а подав позов тільки 27.09.2018.

Вважає не правильними висновки суду, що позивач звернувся із заявою про поновлення строку, покликаючись на ту обставину, що у травні 2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. 22 травня 2018 Рівненським міським судом було винесено судовий наказ, який в подальшому, ухвалою від 15 червня 2018 року був скасований, а ухвала позивачу була надіслана ОСОБА_1. 21 червня 2018 року, лист повернувся за закінчення терміну зберігання 03 липня 2018 року. Оскільки, вважає, що несвоєчасне подання позовної заяви зумовило, з огляду на доводи, наведені позивачем, не об`єктивними обставинами, а обставинами суб`єктивного характеру, а тому не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ "Рівнеазот", ОСОБА_1 вважає її безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Зазначає, що ухвалу про скасування судового наказу йому було видано на його вимогу 26 вересня 2018 року. Ніяких листів по пошті не отримував. Із вказаної ухвали йому стало відомо, що він має право на звернення до суду в порядку позовного провадження про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вважає, що строк звернення до суду пропущено ним з поважних причин, оскільки не було вчасно вручено ухвалу про скасування судового наказу.

За наведеного просив, залишити апеляційну скаргу ПрАТ «Рівнеазот» без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа, що виникає з трудових правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та неоспорено відповідачем, позивач працював в ПрАТ «Рівнеазот». Наказом № 1916-ВК від 17 липня 2017 року позивач був звільнений з 20 липня 2017 року за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не були виплачені усі суми, що належить від підприємства, а саме 28379,97 грн.

Наказом Рівненського міського суду №569/12564/17 виданого 14 лютого 2018 року, вказана заборгованість по заробітній платі була стягнута на користь позивача з ПрАТ "Рівнеазот" та виплачена йому 03 квітня 2018 року.

Сторонами у справі не оспорюються факт роботи позивача в день звільнення, а також існування у відповідача перед позивачем заборгованості по виплаті заробітної плати, її розміру і період існування заборгованості, а тому вказані обставини в силу положень частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають доказуванню.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо незастосування норм матеріального права, які передбачають строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Згідно рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку із положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних сум при звільненні, фактично ним розрахувався.

Як встановлено з матеріалів справи, заборгованість із виплати заробітної плати була стягнута судовим наказом №569/12564/17 від 14 лютого 2018 року, фактичний розрахунок з позивачем проведено 03 квітня 2018 року, що визнається сторонами. Отже, перебіг тримісячного строку починається з наступного дня, тобто з 04 квітня 2018 і закінчується 04 липня 2018 року. Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 27 вересня 2018 року.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено заяву позивача про поновлення строку звернення до суду. Як причини для поновлення пропущеного строку позивач вказує на те, що у травні 2018 року він звернувся до Рівненського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і 22 травня 2018 року Рівненським міським судом у справі № 569/9255/18 такий наказ було винесено, однак ухвалою від 15 червня 2018 року його було скасовано. Копію вказаної ухвали було направлено сторонам 15 червня 2018 року, що слідує з копії супровідного листа наявного в матеріалах справи (а.с.33).

Однак, як слідує з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу від 15.06. у справі №569/9255/18 ОСОБА_1 не вручено, конверт повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання", з чого можна зробити висновок, що копію ухвали позивач не отримав.

Згідно довідкового листа до справи №569/9255/18 , яка була досліджена судом першої інстанції, ухвалу суду про скасування судового наказу отримано позивачем 26 вересня 2019 року, також про це заявляє і сам позивач у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Наведені позивачем обставини були належним чином досліджені судом першої інстанції та встановлено, що обставини викладені в заяві позивача про поновлення строку звернення до суду, підтверджуються матеріалами справи № 569/9255/18 за заявою ОСОБА_1 до ПрАТ «Рівнеазот» про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, відповідачу було достеменно відомо про наявність вказаних позивачем в заяві про поновлення строку обставин, оскільки ПрАТ "Рівнеазот" 13 червня 2018 року подали заяву про скасування судового наказу і саме на підставі їх заяви судовий наказ було скасовано ухвалою Рівненського міського суду від 14 червня 2018 року та роз`яснено право позивачу на звернення з тією самою вимогою до суду у порядку спрощеного позовного провадження, що і було зроблено позивачем після отримання копії ухвали 27 вересня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини, які доведені обґрунтованими доказами про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України за період з 21 липня 2017 року по 02 квітня 2018 року, враховуючи, що позивач був звільнений 20 липня 2017 року, а остаточний розрахунок з ним був проведений відповідачем 02 квітня 2018 року.

При здійсненні розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судом першої інстанції було правильно враховано, що затримка розрахунку при звільненні позивача в період з 21 липня 2017 року по 02 квітня 2018 року становить 176 робочих днів (липень 2017 року - 7, серпень 2017 року - 22, вересень 2017 року - 21, жовтень 2017 року - 21, листопад 2017 року - 22, грудень 2017 року - 20, січень 2018 року - 21, лютий 2018- 20, березень 2018 - 21 та квітень 2018 року - 1), а тому стягненню на користь позивача підлягає 120 651,52 грн. середнього заробітку (685,52 грн. х 176 днів), оскільки він ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, про що свідчить довідка про середню заробітну плату від 08 травня 2018 року №1551 (а.с.8) та проведений у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем були порушені права та інтереси ОСОБА_1 за захистом яких він звернувся до суду, а тому вони підлягали захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованих сум, що й було зроблено місцевим судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М.Ковальчук

С.О. Гордійчук