Справа № 447/1023/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовник І.М.
Провадження № 22-ц/811/1624/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивачки ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області, треті особи - Управління держгеокадастру у Миколаївському районі та ОСОБА_4 , про визнання права користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_5 , позивачка успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.10.1997 року. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 800 м.кв. Цей житловий будинок належав її батькові на підставі договору про надання в безтермінове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 16.04.1957 року та акта про прийняття в експлуатацію від 05.09.1990 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Роздільської селищної ради народних депутатів від 29.01.1992 року №3, зареєстрованого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 11.08.1994 року.

Вище згаданий договір було укладено між її батьком та виконавчим комітетом Роздільської селищної ради на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської районної ради трудящих від 13.04.1957 року № 100.

На даний час вона має намір оформити право приватної власності на земельну ділянку, якою користується після смерті батька і яка закріплена за житловим будинком, однак у Роздільській селищній раді Миколаївського району Львівської області її повідомлено про те, що вона є землекористувачем земельної ділянки площею 0,07 га.

На її замовлення ТзОВ «Гео Буд» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з якої вбачається, що площа належної їй земельної ділянки становить 0,062 га, у зв`язку з чим просила визнати за нею право користування земельною ділянкою площею 800 м.кв. для будівництва індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_5 , та визнати незаконним та скасувати рішення Роздільської селищної ради від 28.02.2014 року № 527 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі» (а.с. 2-4).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 83-84).

Дане рішення оскаржив представник позивачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що «земельна ділянка площею 800 м.кв. належала батькові позивача згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської районної ради депутатів трудящих від 13.04.1957 р. № 100» і з цього часу уповноважені на те органи рішення про зменшення площі цієї земельної ділянки не приймали, а відтак твердження про розмір земельної ділянки в 0,07 га вважає хибним.

Вважає, що статтею 30 Земельного кодексу України в редакції від 18.12.1990 року в імперативній формі передбачено автоматичний перехід права на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду (а.с. 88-92).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника третьої особи Лебединського К.К., перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як стверджується матеріалами справи, позивачка заявлені нею позовні вимоги обгрунтовує рішенням виконавчого комітету Миколаївської районної ради депутатів трудящих від 13 квітня 1957 року № 100, яким було вирішено її батькові „відвести земельну ділянку розміром 800 кв. метрів ... під індивідуальне будівництво" та доручено „голові виконкому Роздольської селищної Ради депутатів трудящих оформити договір про відвод зазначеної ділянки в нотаріальній конторі" (а.с. 7), а також згаданим Договором про надання в бестрокове користування земельної ділянки, посвідченим нотаріально 16 квітня 1957 року (а.с. 8-11).

Як вбачається зі змісту вище згаданого Договору про надання в бестрокове користування земельної ділянки від 16 квітня 1957 року, його невід`ємними частинами є вище згадане рішення виконавчого комітету Миколаївської районної ради депутатів трудящих від 13 квітня 1957 року № 100 та План земельної ділянки і проект будівництва будинку (а.с. 8-11).

Оригінал цього Плану земельної ділянки і проект будівництва будинку долучено до матеріалів справи (витяг з копії цього плану - див. а.с. 133) і згідно даного Плану ... батькові позивачки „під індивідуальне будівництво" було „відведено земельну ділянку розміром 716 кв. метрів", а не „розміром 800 кв. метрів".

Ні батько позивачки, ні сама позивачка, правовстановлюючих документів на вище згадану земельну ділянку не оформили, так само, як не було встановлено меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості): про наведене свідчить сама позовна заява, яка містить посилання на те, що позивачка „на даний час має намір оформити право приватної власності на земельну ділянку, якою користується після смерті батька і яка закріплена за житловим будинком", а також свідоцтво про право на спадщину від 21.10.1997 року, з якого вбачається, що земельна ділянка не входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 , а до такої спадкової маси входить жилий будинок разом з господарськими будівлями, які розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

В порядку реалізації свого права на приватизацію вище згаданої земельної ділянки позивачка звернулася з відповідною заявою до Роздільської селищної ради, яка своїм рішенням від 28.02.2014 року № 527 (скасування якого і є предметом позовних вимог) дала позивачці дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,07 га по АДРЕСА_1 (а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема - плану території земельної ділянки від 2016 року поданого самою позивачкою, виділена позивачці рішенням Роздільської селищної ради від 28.02.2014 року № 527 земельна ділянка на АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості) має площу 0,0620 га, оскільки знаходиться в оточенні земельних ділянок, які перебувають у приватній власності інших осіб, зокрема - третьої особи ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 2010 року (а.с. 31, 127), який є чинним і позивачкою не оспорюється.

В суді апеляційної інстанції позивачка (апелянт) так і не змогла пояснити за рахунок якої саме земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою на АДРЕСА_1, Роздільська селищна рада чи суд мали б задовольнити вимогу позивачки про визнання за нею права на користування земельною ділянкою площею саме 800 кв.м., якого у позивачки ніколи не було, оскільки навіть у 1957 році її батькові згідно Плану земельної ділянки і проекту будівництва будинку відводилась земельна ділянка розміром лише 716 кв.м.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 11 червня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.