Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 720/1519/16-ц

провадження № 61-23135св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., , Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2016 року в складі судді Вівчара Г. А. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 07 грудня 2016 року в складі колегії суддів:

Перепелюк І. Б., Чупікової В. В., Яремка В. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про визнання права на користування житлом, вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житлом.

Позовна заява мотивована тим, що у 1988 році між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. За згодою ОСОБА_3 вони постійно проживали у будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 . До 2015 року позивач був зареєстрований у господарстві своїх батьків, яке розташоване у

с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області, проте у 2015 році він продав цей будинок та отримані кошти витратив на продовження будівництва будинку у якому він проживав разом зі своєю сім`єю. Знявшись із реєстрації у

с. Тарасівці, ОСОБА_2 не дала згоди на його реєстрацію у будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09 березня 2016 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано, після чого відповідачі створювали умови неможливі для спільного проживання, у результаті чого він був виселений. Позивач посилався на те, що право користування спірним житлом він набув із дозволу власника житлового будинку.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право на проживання у спірному житловому будинку, вселити його у цей будинок та зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у його користуванні.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області

від 07 грудня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право проживання на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_1 у житловий будинок

АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач набув право на проживання у спірному житловому будинку, оскільки він протягом 28 років як член сім`ї власника вів спільне господарство, приймав участь у будівництві та реконструкції спірного будинку. Дії відповідачів щодо вчинення перешкод у користуванні житловим будинком є такими, що порушують права позивача, а тому є правові підстави для вселення його у цей будинок та зобов`язанні відповідачів не чинити перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У січні 2017 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справ

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що власником спірного житлового будинку є ОСОБА_3 , позивач ніколи не був і не є членом її сім`ї, він з 1997 року по березень 2016 року був членом сім`ї ОСОБА_2 , що не дає йому права на користування спірним житловим будинком. Заявник вважала, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 22 липня 2016 року, що підтверджується відомостями із реєстру прав власності на нерухоме майно.

14 вересня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2016 року було розірвано.

У вказаному житловому будинку з 1988 року по травень 2016 року проживав ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги заявника, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач проживав у спірному житловому будинку як чоловік ОСОБА_2 за згодою її матері - ОСОБА_3 , яка є власником цього будинку, проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, кошти, які заробляв позивач вкладалися у господарство, а тому у відповідності до вимог статті 156 ЖК УРСР позивач набув право користування спірним житловим будинком і припинення сімейних відносин не позбавляє його права користування цим приміщенням.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися, виходячи з наступного.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

З 1988 року ОСОБА_1 постійно мешкав у спірному житловому будинку за згодою власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суди встановили, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 спільним побутом із ОСОБА_3 не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України, проте з такими вимогами у рамках даної справи власник спірного житлового будинку не зверталась.

Такий по суті висновок міститься у постановах Верховного Суду України

від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі

№ 6-2931цс16.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог про визнання права на користування позивачем спірним житлом, вселення його та зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу в користуванні житлом.

Таким чином, вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5, скасовано ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову, то відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 416 ЦПК України понесені відповідачами судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій покладаються на позивача.

Керуючись статтями 141, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 07 грудня 2016 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на користування житлом, вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житлом, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн та касаційної скарги у розмірі 661,44 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнанні нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун