Справа № 417/8462/19
Провадження № 2/417/271/19
РІШЕННЯ

Іменем україни

"21" червня 2019 р. смт Марківка

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Дідоренко А. Е.

за участі секретаря Грибєнік О. В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати його відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , недійсною.

Визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «за межами населеного пункту», що належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010р.№ 47.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на:

-квартиру АДРЕСА_1 ,

-земельну ділянку площею 2,0000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «За межами населеного пункту», згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010 р. № 47.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України він та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями померлої матері ОСОБА_3 по закону першої черги, як її діти. Інших спадкоємців першої черги не має.

На момент смерті мати ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 . Разом з нею в належній їй квартирі був зареєстрований його брат ОСОБА_2 , який там і проживав. Його мати ОСОБА_3 фактично постійно проживала по день смерті, що послідувала ІНФОРМАЦІЯ_1 р ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним та його дружиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , а тому він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідач ОСОБА_2 після смерті матері повідомив його, що за час свого життя мати склала заповіт, як особисте розпорядження на випадок своєї смерті, за яким належну їй квартиру заповіла братові. Так як мати дійсно весь час переживала та неодноразово наголошувала, що у його брата не має свого житла і її квартира була його єдиним помешканням, він сприйняв вказану інформацію відповідача за дійсність. Ця обставина вплинула на його волевиявлення під час подання заяви про відмову від прийняття спадщини після померлої матері. Але згодом йому стало відомо, що ніякого заповіту не існувало, а відповідач навмисно вів його в оману, щоб перешкодити йому оформити на своє ім`я частину спадщини.

Крім того, він нещодавно дізнався, що його мати є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «За межами населеного пункту», згідно державного акту-на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010 р. № 47. Всі особисті та правовстановлюючі документи покійної матері знаходилися у належній їй квартирі, тобто у володінні відповідача. Доступу до вказаних документів він не мав. Примірник державного акту також знаходився у володінні відповідача і про його існування відповідач умисно приховав від нього вказану інформацію. Тобто, відповідач замовчував про існування належності матері земельної ділянки з тою метою, щоб він не використав свої права спадкоємця і не оформив свою частку на цю земельну ділянку.

Відповідно до отриманої адвокатом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.05.2019 р. за відповідачем ОСОБА_2 20.05.2014 р. зареєстрована лише квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 171 від 20.05.2014 р., виданого Марківською ДНК, а земельна ділянка, належна померлій матері, відповідачем на даний час не переоформлена на його ім`я.

Тобто, внаслідок неправомірних дій відповідача він помилився щодо істотних обставин

отримання прав спадкоємця на спадщину та позбавився права на отримання своєї частини

спадщини, що належала б йому по закону.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 з метою одноосібного переоформлення

спадщини на своє ім`я навмисно ввів його в оману щодо існування заповіту та навмисне

приховав факт належності земельної ділянки та правовстановлюючого документу (державного

акту на право власності на земельну ділянку) на земельну ділянку, належну померлій матері

і вплинуло на його волевиявлення під час подання заяви про відмову від прийняття спадщини.

Сторони в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Позивач та його представник, до початку розгляду справи, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи в їх відсутність, вказавши, що на позовних вимогах наполягають та просять їх задовільнити. (а.с.97).

Відповідач, до початку розгляду справи надіслав заяву в якій справу просив розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає, відзиву проти позовних вимог не надав. (а.с.38).

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 29.05.1960р. ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_3 . (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 28.01.1966р. ОСОБА_2 являється сином ОСОБА_3 . (а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 24 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №20.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, позивач, як син спадкодавця, являється спадкоємцем першої черги.

ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,0000 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «За межами населеного пункту», що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010 р. № 47 (а.с.13) та квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно довідки про проживання, виданої Марківською селищною радою №2009 від 03.05.2019, померла ОСОБА_3 мешкала за адресою: АДРЕСА_2 по день смерті, що послідувала 21.02.2011 разом із ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 .

Із заяви від 09.08.2011 встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 . (а.с.14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно №165653702 від 07.05.2019, квартира АДРЕСА_1 20.05.2014 зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 171, виданий 20.05.2014, виданого Марківською державною нотаріальною конторою.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ч.6 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. У разі, коли особа не встигла відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, така відмова може бути визнана недійсною судом.

Відповідно до ч.5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Тобто, визнання. такої відмови недійсної в судовому порядку здійснюється за наступних підстав:

-вчинення відмови спадкоємцем, який в момент її вчинення не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (ст. 225 ЦК України);

-вчинення відмови під впливом помилки (ст. 229 ЦК України);

-вчинення відмови під впливом оману або насильства (ст.ст. 230, 231 ЦК України).

-вчинення відмови під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах (ст. 233 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за`цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.19 та в п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином суд дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач помилився щодо істотних обставин отримання прав спадкоємця на спадщину та позбавлення права на отримання своєї частини спадщини, що належала б йому по закону, про що свідчить також визнання відповідачем позову.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Згідно з ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України суд у підготовчому судовому засіданні ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 10.05.2019 про сплату судового збору в сумі 1539,8 грн., оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 769,90 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача 769,90 грн.

Керуючись ст.1220, 1261, 1269, 1270, 1277 ЦК України, ст.12, 13,76-80, 89, 258, 264, 265, 273, 294, 352, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задовільнити.

Визнати відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , недійсною.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області «за межами населеного пункту», що належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого на підставі розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 29.01.2010р. № 47.

Повернути з державного бюджету України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 50% судового збору сплаченого за платіжним дорученням № P24A605093268A99802 від 10.05.2019 при поданні позову, а саме 769 (сімсот шістдесят дев`ять) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 769 (сімсот шістдесят дев`ять) гривень 90 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. Е. Дідоренко