Справа №200/1126/19
№2/200/123/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

08 травня 2019 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Томаш В. І., при секретарі Кубрак К. В., розглянувши в м. Дніпро в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 210» «про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю, а саме, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов у повному обсязі, просить розглянути справу за їх відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав до суду відзив. В якому не не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та проти розгляду справи за його відсутності, ухвалення рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2018 р., зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О., реєстровий № 823 та технічного паспорту, виданого 12.12.2018 належить саме ОСОБА_1 , таким чином, з цього часу позивач набув право володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

На момент оформлення договору купівлі-продажу - 09.10.2018 року попередній власник Квартири - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знялася з реєстрації у цій квартирі.

Про те, колишній чоловік - ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) далі Відповідач, з яким ОСОБА_3 в розлученні з 03 січня 2017 року на підставі рішення від 24 листопада 2016 року Бабушкінського районного суду в м. Дніпропетровську, справа № 200/14958-16 (набрало чинності 03 січня 2017), всупереч вимогам пункту 11 вказаного договору до цього часу з реєстраційного обліку добровільно не знявся.

З вересня 2017 року у квартирі за вказаною адресою ОСОБА_2 , не проживає. До суду також надано письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджують факт не проживання відповідача за вказаною адресою з вересня 2017 року.

Факт реєстрації відповідача у ній порушує права позивачів як власників та це створює для них відповідні незручності, які обмежують їх права вільного володіння, користування та розпорядження належним їм майном. Зокрема, позивачі не можуть з цієї підстави здійснити відчуження квартири, поки в ній зареєстрований відповідач.

Судом встановлено, що на момент звернення позивачів до нього з даним позовом відповідач фактично не проживає в квартирі, встановити його дійсне місцезнаходження не видається за можливе.

Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права і|олодіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу У країни, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391. 386 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання втратившим права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - «адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше і шести місяців на рік.

Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст,7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстрації в цій квартирі. Тому позивачам потрібно усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування ним. В зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду з цим позовом.

Нормами ст. 2, З ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що є належним і достатнім способом усунення перешкод для позивача в користуванні власністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 383. 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141. 259 263, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 210» «про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням» - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя Бабушкінського

районного суду В.І.Томаш