Провадження № 2/638/4762/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Семіряд І.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна про визнання договору довічного утримання недійсним,-

встановив:

Позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом.

До заяви додав клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що вона пенсіонерка, тяжко хворіє, дітей не має, розмір пенсії мінімальний, перебуває у скрутному матеріальному стані.

Суд, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Згідно ст. 136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою звільнити від сплати сплату судового збору.

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Основна умова, за якої може мати місце звільнення від сплати судового збору, - це майновий стан сторони, який повинен бути підтверджений суду достовірними доказами, однак заявником не надано доказів на підтвердження свого майнового стану, що вона має скрутний матеріальний стан та не має можливості оплатити судовий збір, отже суд позбавлений можливості врахувати майновий стан заявника, а тому у задоволені клопотання необхідно відмовити.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, відмова заявникам у задоволенні заяви про звільнення його від сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 8 Закону України«Про судовий збір», не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.136 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: Семіряд І.В.