ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Харків

Справа № 619/4277/18

Провадження № 22-ц/818/2899/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: Дергачівська місцева прокуратура, яка діє в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська науково-дослідна станція»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 3 квітня 2019 року, постановлену суддею Кононихіною Н.Ю.,

у цивільній справі за позовом Дергачівської місцевої прокуратури, яка діє в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності на витребування земельної ділянки та позовом про збільшення позовних вимог представника Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та витребування земельної ділянки, скасування права власності на житловий будинок та зобов`язання відповідача привести земельну ділянку у первісний стан - придатний для використання,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року Дергачівська місцева прокуратура звернулася до суду з позовом про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельної ділянки площею 0,1377 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та скасування права власності відповідача на вказану земельну ділянку і вирішення судових витрат.

В подальшому Державним підприємством «Харківська лісова науково-дослідна станція» було збільшено позовні вимоги до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та витребування земельної ділянки, скасування права власності на житловий будинок та зобов`язання відповідача привести земельну ділянку у первісний стан - придатний для використання.

ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» до суду також було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону відчуження на об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 216,4 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., тераса літ. «а,а1», навіс літ. «а2», басейн літ. «Б», сарай літ. «Г», зливна яма літ. «В» огорожа літ. «№-№2», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20, номер запису про право власності 1815318, зареєстрованого на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого 25 липня 2013 року Реєстраційною службою Дергачівського районного управління юстиції Харківської області.

В обґрунтування заяви позивач посилався на те, що вказана земельна ділянка, що наразі належить відповідачу та є предметом спору у даній цивільній справі, також є предметом договору іпотеки, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики після відкриття провадження у цій справі між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На підставі викладених обставин, приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. було прийнято рішення про реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, тобто, земельної ділянки. Крім того, між відповідачем та ОСОБА_4 укладено договір оренди №6267 від 2 листопада 2018 року спірної ділянки строком на 49 років. З врахуванням того, що предметом іпотеки є спірна земельна ділянка та будинок, розташований на ній, а також з врахуванням вимог уточненого позову, вважає, що зазначені обставини можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та позбавити позивача можливості захистити свої права.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 3 квітня 2019 року клопотання представника позивача Державного підприємства «Харківська науково-дослідна станція» про забезпечення позову задоволено та накладено арешт у вигляді заборони на відчуження на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20, номер запису про право власності 1815318, зареєстрованого на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого 25.07.2013 року Реєстраційною службою Дергачівського районного управління юстиції Харківської області.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що враховуючи положення ст.151 ЦПК України та встановлені судом обставини свідчать, що після пред`явлення основного позову у цивільній справі відповідачем укладено договір іпотеки на спірну земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями, тобто у представника позивача ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» наявні підстави побоюватись, що відповідач своїми діями може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою відповідач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні клопотання представника ДП «Харківська науково-дослідна станція» про забезпечення позову шляхом накладення арешту у вигляді заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з неправильним застосуванням та порушенням норм матеріального і процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин судом, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування скарги посилається на те, що прокуратура не підтвердила суду підстави для представництва, крім того, вона діє в інтересах Державне агентство лісових ресурсів та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не є належними позивачами у справі, оскільки не є власниками спірного майна, що мало б наслідком залишення позову без розгляду. Також вказує на пропуск позивачем строку позовної давності та вважає наведене і безпідставне звернення прокуратури з позовом зловживанням з боку позивача. Крім того, оскаржуваною ухвалою порушується право відповідача на повагу до житла.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд установив, що між сторонами виник спір, який стосується правомірності набуття права власності на земельну ділянку площею 0,1377 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 земельна АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну ділянку набуте згідно державного акту № НОМЕР_4 ОСОБА_9 , який в судовому порядку в межах розгляду справи №2010/1976/12 було визнано недійсним та скасовано. Необхідність забезпечення позову позивач обґрунтовував тим, що згідно договору купівлі-продажу право власності на спірну земельну ділянку було набуте ОСОБА_1 , яка на даний час є її власником та після відкриття провадження у даній справі передала її в іпотеку за відповідним договором ОСОБА_3 , що зареєстрований за тією ж адресою, внаслідок чого на нерухоме майно було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження. Договір іпотеки було укладено на забезпечення виконання договору позики грошових коштів, строк повернення яких встановлено не пізніше 1 травня 2019 року. Тому, зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з вказаним позовом та клопотанням про його забезпечення шляхом накладення арешту на предмет спору для гарантування виконання можливого рішення суду.

Судом першої інстанції зазначено, що вивченням інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір оренди №6267 від 02.11.2018 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0,1377 га, строком на 49 років, який зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_8 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.11.2018 за №28726184.

Також встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки на вищевказану земельну ділянку №6269 від 02.11.2018, який зареєстровано приватним нотаріусом Ємець І.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.11.2018 за №28727789.

На виконання вказаного договору іпотеки, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. прийнято рішення про реєстрацію обтяження у виді заборони на нерухоме майно, предметом обтяження є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1377 га, про що в Державному реєстрі обтяжень 02.11.2018 здійснено запис за №28728310.

Опрацюванням договору іпотеки встановлено, що відповідно до п.1 з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_1 за укладеним з Іпотекодержателем договором позики, на суму 560000,00 грн., із строком повернення грошей не пізніше 01.05.2019.

Іпотекодавець надає в іпотеку Іпотекодержателю належний йому:

житловий будинок номер НОМЕР_3 , загальною площею 216,4 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0,1377 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вже було зазначено в позовній заяві, предметом спору є земельна ділянка площею 0,1377 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Відповідачу у справі,а також житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 та належить відповідачу.

Процесуальні підстави для застосування заходів до забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку є співмірними із заявленими позовними вимогами про витребування земельної ділянки із володіння відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження повноважень на представництво прокурором, спливу позовної давності та інші не спростовують висновків суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову і не мають правового значення при вирішенні цього питання, оскільки стосуються доводів по суті розгляду справи.

Також слід зазначити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. ОСОБА_1 не зазначено як саме накладення арешту у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно, що їй належить наразі впливає на її права. Тим паче, предметом розгляду справи є скасування права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, її витребування та приведення у первісний стан, а також скасування права власності на житловий будинок, який на ній розташований, тобто ставиться під сумнів саме законність набуття права власності на нерухоме майно, земельну ділянку, відповідачем та приведення її у первісний стан.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про утруднення чи неможливість виконання в подальшому рішення суду.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, отже, ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 3 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 21 червня 2019 року