Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 153/1572/16-ц

провадження № 61-29323св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , Тростянецька сільська рада Ямпільського району Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області у складі судді Гаврилюк Т. В. від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Денишенко Т. О., Медяного В. М., від 21 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба - ОСОБА_3 , яка за життя заповіла їй усе своє майно. Відповідач є дочкою ОСОБА_3

Вказувала на те, що після смерті ОСОБА_3 вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак свідоцтво про право на спадщину не отримувала.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила встановити факт, що вона прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лаврівка Ямпільського району Вінницької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у порядку спадкування за заповітом, що відкрилася після смерті її баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лаврівка Ямпільського району Вінницької області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач проживала зі своєю бабою ОСОБА_3 на час її смерті у будинку, який є спадковим майном, а тому на підставі пункту 1 частини першої статті 549 ЦК Української РСР є такою, що фактично прийняла спадщину у порядку спадкування за заповітом, що відкрилася після смерті її баби ОСОБА_3 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, правильно застосовуючи норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач довела, що вона після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала зі своєю бабою ОСОБА_3 на час її смерті у будинку, який є спадковим майном.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та закрити провадження у справі або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, не врахували, що позивач не проживала разом із ОСОБА_3 та не здійснювала її поховання, а тому не може вважатись такою, що фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лаврівка Ямпільського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 14 травня 1991 року, згідно з яким заповіла своїй внучці ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.

Спадкове майно після смерті ОСОБА_3 складалося із будинку із: надвірними спорудами АДРЕСА_1 ; права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Рідний край», права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності правонаступника КСП «Перемога», грошових вкладів з належними відсотками та всіма видами нарахувань, що зберігаються в Вітрівській філії ощадбанку 2915/037 на рахунку № НОМЕР_1 та в Ямпільському відділенні 2915 на рахунку № НОМЕР_2 .

Спадщину, яка складалося із права на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Рідний край», права на земельну частку (пай) у землях колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» та грошових вкладів, прийняла дочка померлої - ОСОБА_2 , про що 30 червня 2008 року державний нотаріус Ямпільської державної нотаріальної контори Бешинською Г. А. видав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно з актами обстеження проживання та умов проживання ОСОБА_1 від 12 грудня 2016 року, складеними комісією у складі депутата Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області Вишнівецького В. Ф. та сусідів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , довідками виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 12 грудня 2016 року та від 15 грудня 2016 року ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 і до січня 2003 року проживала у будинку АДРЕСА_1 і здійснювала поховання ОСОБА_3 .

Згідно з записом у погосподарській книзі виконкому Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області ОСОБА_3 до дня смерті проживала у с. Лаврівка Ямпільського району Вінницької області і з нею в одному будинку АДРЕСА_2 однією сім`єю проживала її внучка ОСОБА_1 , яка зареєстрована за цією адресою та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

З огляду на викладене, спірні правовідносини щодо встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 регулюються нормами ЦК Української РСР.

Відповідно до частини першої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 525 ЦК Української РСР передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до положень статей 548, 549 ЦК Української РСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції на момент відкриття спадщини) передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Установивши, що позивач проживала зі своєю бабою ОСОБА_3 на час її смерті у будинку, який є спадковим майном, а тому є такою, що фактично прийняла спадщину, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини у порядку спадкування за заповітом, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не проживала з ОСОБА_3 на час її смерті та не здійснювала її поховання були предметом дослідження та судами їм надана оцінка на підставі належних і допустимих доказів, а суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не здійснює переоцінку цих доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник