Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1749/18

Номер провадження: 2/511/37/19

11 березня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк Приват Банк (далі - АТ КБ "Приват Банк", ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.07.2015 року в розмір 16770,61 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 05.11.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору. Відповідач ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача перед АТ КБ "Приват Банк" станом на 20.06.2018 року склала 16770,61 грн, тому просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості.(а.с.2-4)

В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 38)

Відповідач ОСОБА_1 не погодившись з позовними вимогами АТ КБ «Приват Банк» подав до суду відзив на позов , в якому зазначив, що вважає несправедливими умови даного кредитного договору щодо нього відповідно до ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки наслідком укладення даного договору є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Спочатку заперечував частково щодо стягнення пені за кредитним договором та просив її зменшити, обмежившись її розрахунком за 1 рік в межах строку позовної давності та вважав, що розрахунок пені повинно бути здійснено відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», при цьому вказував, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня і згідно наданого розрахунку просив стягнути пеню в розмірі 2116, 59 грн.

Крім цього, просив відмовити в стягненні на користь банку штрафів, так як заборонено законом одночасне стягнення пені та штрафу за одне і те саме порушення грошового зобовязання.

В подальшому в судовому засіданні позов визнав частково, просив задовольнити позовні вимоги банку частково та стягнути з нього лише заборгованість по тілу кредиту в розмірі 6047,32 грн, так як він проходить службу в ВСУ за контрактом в особливий період, який діє в Україні, проте банк незаконно у порушення вимог ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей",нараховував проценти, комісії та пеню за користування кредитними коштами.

АТ КБ «Приват Банк» заперечуючи проти наданого відзиву ОСОБА_1 надав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що звинувачення відповідача, що ОСОБА_2 пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами.

Доказів, що відповідач не мав можливості прочитати договір перед його укладенням до суду не надано. Окрім того, відповідач протягом тривалого часу належним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами.

Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Щодо строків давності, які просить застосувати відповідач, зазначили, що відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

ОСОБА_2 надали суду заперечення щодо неможливості застосування до даних правовідносин ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , так як в період проходження служби боржником в Україні не діяв особливий період з огляду на діюче законодавство і тому боржник не має права на пільги, визначені цим законом.

Тому враховуючи викладене просять суд задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що згідно до укладеного договору №б/н від 03.07.2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 згідно вказаного договору отримав картки №025525, №181777, №895522, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 07.2020 року.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом в заяві.

АТ КБ "Приват Банк" свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.

Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідач ОСОБА_1 не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконував.

Згідно розрахунку Банку заборгованість ОСОБА_1 перед банком по тілу кредиту складає станом на 20.06.2018 року - 6047,32 грн, яку відповідач не заперечує і в цій частині позов підлягає задоволенню та з відповідача належить стягнути на користь Банку вказану суму.

ОСОБА_2 просить стягнути на їх користь заборгованість по відсоткам за користування кредитом розмірі 1943,99 грн.

Так згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Розрахунок заборгованості по відсоткам проведено за період з грудня 2015 року по жовтень 2017 року і складає 1943,99 грн, а тому позов в частині стягнення процентів також підлягає задоволенню.

Відповідач заперечував проти стягнення з нього відсотків за користування кредитом з огляду на наступне.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.04.2018 року знаходиться на військовій службі у Білгород-Дністровському прикордонному загоні по теперішній час по контракту, що підтверджується довідкою Білгород-Дністровського прикордонного загону №598 від 05.09.2018 року та копією контракту. (а.с.83, 94)

Далі судом встановлено, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації » набув чинності 08.06.2014 року, яким внесено зміни до ст.14 п.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Так пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що сфера дії цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей.

Крім цього, Верховним судом однозначно сформульована правова позиція щодо тлумачення поняття "особливий період" у постановах, прийнятих протягом лютого-квітня 2018 року та установлено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Відтак, ОСОБА_1 підпадає під категорію осіб, на яких поширюється дія ст.14 п.15 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час дії кредитного договору від 03.07.2015 року (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №306/1157/15-ц, у постанові від 30 травня 2018 року у справі №521/12726/16-ц).

Оскільки, ОСОБА_1 з 27.04.2018 року проходить військову службу, то саме з цієї дати для позивача діє передбачена п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заборона нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції за невиконання кредитних зобов'язань.

Судом встановлено, що в період з 27.04.2018 року проценти за користування кредитом ОСОБА_1 банком не нараховувались, а тому підстав для зменшення суми процентів, заявленої до стягнення Банком не має.

Стосовно вимог Банку про стягнення пені за час користування кредитом в розмірі 7504,51 грн.

Умови сплати пені по даному кредитному договору викладені в п.2.1.1.12.2.2 Правил надання кредиту, згідно умов якого в разі виникнення прострочених зобовязань із терміном прострочення понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті.

Крім цього, відповідно до п.2.1.1.12.6.1. Правил у разів виникнення прострочених зобовязань на суму понад 100 грн, клієнт сплачує пеню відповідно до встановлених тарифів.

Так нарахування пені відображено в розрахунку заборгованості, наданого до позову, та розмір пені складає 7504,51 грн.

При цьому суд вважає, що не ґрунтуються на законі вимоги відповідача щодо розрахунку пені відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, так як даний Закон регулює правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, а тому даний закон не поширюється на дані правовідносини, відтак в даному випадку умови нарахування пені регулюються умовами укладеного кредитного договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про то що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починаються з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Із розрахунку доданого до позовної заяви встановлено, що Банком зроблено розрахунок пені в межах строку позовної давності - з листопада 2017 року.

Однак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають все ж таки частковому задоволенню виходячи з наступного.

По перше, оскільки на позивача поширюються вимоги п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", то з огляду на те, що ОСОБА_1 з 27 квітня 2018 року проходить військову службу у Збройних Силах України, АТ КБ "ПриватБанк" не мав право за цей період нараховувати проценти за користування кредитом та неустойку за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором від 03.07.2015 року, а відтак пеня за період з 27.04.2018 року по 20.06.2018 року, нарахована позивачем у розмірі 1705,15 грн, стягненню не підлягає, тобто має місце сума заборгованості по пені в розмірі 5769,36 грн. (7504,51 - 1705,15)

Далі суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, підлягає зменшенню, суд вважає за можливе з урахуванням його матеріального становища, суми боргу, заявленого до сплати, зменшити розмір пені, що підлягає стягненню на користь Банку до 2500,00 грн.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача штрафів за невиконання грошового зобовязання у фіксованій сумі 500,00 грн та процентній складовій 774,79 грн.

Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ по справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, за статтею 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Оскільки за невиконання кредитного договору судом стягнено з відповідача пеню, то відповідно до ст.549 ЦК України штраф стягненню не підлягає.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приват Банк підлягає стягненню заборгованість на суму 10491,31 грн, яка складається з наступного: тіла кредиту 6047,32 грн, нарахованих відсотків за користування кредитом 1943,99 грн, нарахованої пені 2500,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

На підставі ст. 525, 526, 530, 549, 551, 611, 624, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", керуючись ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КМ №469404, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" (р/р 3111, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.07.2015 року станом на 20.06.2018 року у сумі 10491,31 грн, яка складається з наступного: тіла кредиту 6047,32 грн, нарахованих відсотків за користування кредитом 1943,99 грн, нарахованої пені 2500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КМ №469404, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" (р/р 3111, , МФО 305299) витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук