Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 709/940/16-ц

провадження № 61-15769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Приватбанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 року у складі судді Левченка В. В. та рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року у складі суддів: Василенко Л. І., Подороги В. М., Демченка В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Приватбанк»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни істотних умов її праці, які полягають у блокуванні доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи Авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «Приватбанк», що потягло за собою зменшення розміру оплати праці. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо видачі наказу від 02 жовтня 2015 року про надання ОСОБА_1 відпустки без її згоди. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо видачі наказу №Э.СS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 року про надання їй відпустки без її згоди. Скасовано наказ №Э.856412/1-6691822 від 16 липня 2015 року «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» відносно неї. Скасовано наказ від 02 жовтня 2015 року про надання їй відпустки. Скасовано наказ №Э.СS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 року про надання їй відпустки. Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» виключити її зі списку обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку). Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» поновити їй попередні умови праці шляхом розблокування доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «Приватбанк». Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь недоплачену заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно, виходячи із її середнього заробітку до моменту зміни в односторонньому порядку банком істотних умов праці в сумі 28 751 грн 55 коп. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь грошову компенсацію у вигляді моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриваБанк» на її користь судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3 тис. грн. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно та в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» судових витрат на правову допомогу адвоката змінено, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь недоплачену їй заробітну плату у розмірі 13 282 грн 88 коп., в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» судових витрат на правову допомогу адвоката відмовлено. В решті рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року залишено без змін.

Разом з тим, ПАТ КБ «Приватбанк» не поновив попередні умови праці і надалі продовжує недонараховувати їй заробітну плату, яка існувала в неї за діючими до моменту зміни в односторонньому порядку відповідачем без попередження системами та розмірами оплати праці. Також, за період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року вона відпрацювала 60 робочих днів. До цих 60 робочих днів необхідно додати по 5 перших п`ять днів тимчасової непрацездатності із кожних 2-х лікарняних (всього 10 днів), за які сума страхових виплат застрахованій особі виплачується за рахунок роботодавця.

Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» мав оплатити їй за діючими до моменту зміни в односторонньому порядку без попередження системами та розмірами оплати праці (295 грн 30 коп. на день, 8 859 грн в місяць), 70 робочих днів (60 тих, які вона перебувала на роботі + 10 перших днів лікарняних), внаслідок чого за період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року суму в розмірі 20 671 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни істотних умов праці відносно неї, які проявилися у зміні в односторонньому порядку без попередження розміру оплати праці в сторону зменшення, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь різницю недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку, який існував у неї до моменту зміни банком істотних умов праці в односторонньому порядку, в сумі 20 671 грн, завдану їй моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн та судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 різницю недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку, який існував у ОСОБА_1 до моменту зміни ПАТ КБ «Приватбанк» істотних умов праці в односторонньому порядку, в сумі 20 671 грн та судових витрат на правову допомогу в сумі 3 тис. грн, а всього стягнути 23 671 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року пропрацювала 60 робочих днів. Тому сума коштів, яка підлягає стягненню за вказані робочі дні,становить 16 944 грн (282грн 40 коп.х60). Враховуючи те, що позивач за період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року перебувала двічі на лікарняному, то за рахунок установи оплаті підлягає 10 днів. Таким чином за вказаний період ПАТ КБ «Приватбанк» повинен був сплатити ОСОБА_1 . 4 063 грн 20 коп. лікарняних за рахунок установи (406 грн32коп.х10). За період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» не оплатив ОСОБА_1 ніякої суми за відпрацьовані робочі дні, як пояснила представник відповідача позивачу була нарахована заробітна плата, але ці кошти пішли на погашення боргу працівника перед банком у зв`язку із зайво виплаченими сумами відпускних. Таким чином, всього сума недонарахованої заробітної плати становить 21 007грн 20 коп. Оскільки відповідачем в односторонньому порядку змінені істотні умови праці ОСОБА_1 , що потягло за собою зменшення розміру оплати праці, на даний час відповідач не поновив попередені умови праці і надалі продовжує недонараховувати позивачу ОСОБА_1 заробітну плату, яка існувала в неї за діючими до моменту зміни в односторонньому порядку відповідачем без попередження системами та розмірами оплати праці, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення та з відповідача на користь позивача суд стягує недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку, який існував у ОСОБА_1 до моменту зміни ПАТ КБ «Приватбанк» істотних умов праці.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму стягнутої з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 різниці недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку, який існував у ОСОБА_1 до моменту зміни ПАТ КБ «Приватбанк» істотних умов її праці в односторонньому порядку, з 20 671 грн до 13 027 грн 59 коп., а всього з 23 671 грн до 16 027 грн 59 коп. В іншій частині рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтовано в розрахунок недонарахованої відповідачем та відповідно недоотриманої заробітної плати позивачем поклав саме 282 грн 40 коп. - за відпрацьовані робочі дні та 406 грн 32 коп. - за час перебування на лікарняному. Разом з тим, визначаючи розмір недоплаченої позивачу заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року позивач відпрацювала 60 робочих днів, проте за вказаний період позивач відпрацювала з 17 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року - 9 робочих днів; з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року - 22 робочих дні; з 01 квітня 2016 року по 14 квітня 2016 року - 10 робочих днів. Всього 42 дні. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця недоплаченої їй заробітної плати за відпрацьований період у 42 робочих дні, яка становить 11 860 грн 08 коп. Суд першої інстанції в основу розрахунку поклав не робочі, а календарні дні, та у відпрацьований позивачем період включив 17 вихідних, у зв`язку з чим рішення в цій частині підлягає зміні.

Не можна погодитися із висновками суду першої інстанції в частині другого лікарняного листа, виданого у зв`язку з вагітністю та пологами, оскільки Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено оплату перших п`яти днів непрацездатності у зв`язку з вагітністю за рахунок коштів роботодавця. У зв`язку з наведеним, стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок роботодавця підлягає оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності позивача за листком непрацездатності від 16 лютого 2016 року, що становить 2 031 грн 60 коп. (5 днів х 406 грн 32 коп.). Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував те, що позивачу вже була нарахована заробітна плата за спірний період у розмірі 3 661 грн 20 коп., що при задоволенні позовних вимог в цій частині є подвійним стягнення, то воно є безпідставним, так як ніяких надходжень на зарплатну картку позивача за спірний проміжок часу з боку відповідача не було, що і було встановлено судом при вирішенні спору.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що за період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року позивач відпрацювала 41 робочий день, а не 42, як порахував суд апеляційної інстанції. У квітні 2016 року позивачу нараховано 3 661 грн 20 коп., які спрямовано на покриття заборгованості працівника перед підприємством у вигляді зайво виплачених відпускних. За спірний період позивачу не підлягали нарахуванню надбавки та доплати у зв?язку з відсутністю результативності виконаної роботи, проте суд стягнув середній заробіток за попередній період роботи, що не передбачено законом. Позивач не пред?явила вимог про стягнення допомоги у зв?язку із тимчасовою непрацездатністю, суд розглянув ці вимоги із виходом за межі позовних вимог. Також не відповідає чинному законодавству розрахунок оплати днів тимчасової непрацездатності, при обчисленні яких суд виходив із розміру середньої заробітної плати у 406 грн 32 коп. Для розрахунку середньоденної заробітної плати за листком непрацездатності за період із 06 по 16 лютого 2016 року розрахунковий період складає з лютого 2015 по січень 2016 року, в який середньоденна заробітна плата складає 275 грн 98 коп. Крім того, суд стягнув судові витрати не пропорційно до розміру задоволених вимог, а повністю.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року (справа № 709/3029/15-ц) задоволено позов ОСОБА_1 та визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни її істотних умов праці, які проявилися в блокуванні доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи Авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «ПриватБанк», що потягли за собою зменшення розміру оплати праці. Визнано неправомірними дії відповідача щодо видачі наказу від 02 жовтня 2015 року про надання ОСОБА_1 відпустки без її згоди. Визнано неправомірними дії відповідача щодо видачі наказу від 03 грудня 2015 року № Э.CS-ПО-2015-4548579 про надання ОСОБА_1 відпустки без її згоди. Скасовано наказ № Э.856412/1-6691822 від 16 липня 2015 року«Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» відносно ОСОБА_1 . Скасовано наказ від 02 жовтня 2015 рокупро надання ОСОБА_1 відпустки.Скасовано наказ № Э.CS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 рокупро надання ОСОБА_1 відпустки. Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» виключити ОСОБА_1 зі списку обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку).

Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» поновити працівнику ОСОБА_1 попередні умови праці шляхом розблокування доступу в програмні комплекси на базі ЄСА, а саме: до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під своїм логіном та паролем з наданням робочого місця.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно, виходячи з її середнього заробітку до моменту зміни банком істотних умов праці в сумі 28 751 грн 55 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у вигляді моральної шкоди в розмірі 5 тис.грн.Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3 тис.грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року, залишеним без змінухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року, рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку ПАТ КБ «Приватбанк» до моменту зміни в односторонньому порядку банком істотних умов праці ОСОБА_1 ,змінено, а в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3тис. грн - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3тис. грн відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно в сумі 12 720 грн 54 коп. В іншій частині рішення залишено без змін.

Щодо стягнення недоплаченої заробітної плати

За період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року позивач відпрацювала: з 17 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року - 9 робочих днів; з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року - 22 робочих дні; з 01 квітня 2016 року по 14 квітня 2016 року - 10 робочих днів, тобто 41 день.

Разом з тим, ПАТ КБ «Приватбанк»не оплатив працю ОСОБА_1 за вказаний період роботи.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частин четвертої, п?ятої статті 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

За вимогами статті 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Рішеннями судів у попередній справі № 709/3029/15-ц встановлено, що ОСОБА_1 отримувала б заробітну плату у розмірі 282 грн 40 коп. за кожен відпрацьований день без зміни істотних умов праці, що потягло за собою зміну систем та розмірів оплати праці в сторону зменшення. ПАТ КБ «Приватбанк»без попередження істотно змінив її умови праці та заробітку шляхом блокування входу до електронної системи банку, що призвело до зменшення оплати праці.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами (стаття 14 ЦПК України 2004 року).

У відповідності до вимог частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року, обставини встановлені, зокрема судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням у цивільній справі № 709/3029/15-ц встановлено зміну банком істотних умов праці позивача в односторонньому порядку, що призвело до зменшення розміру її заробітної плати, та зобов?язано поновити умови праці, які існували до порушення прав ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, стягнення заробітної плати за період роботи з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року у розмірі, який існував до зміни істотних умов праці позивача в односторонньому порядку, є виконанням рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року (зміненого рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року), що спростовує доводи касаційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув середній заробіток за попередній період роботи.

Разом з тим, апеляційний суд обрахував загальну кількість робочих днів ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року у 42 дні, в той час, коли позивач відпрацювала 41 день (9 + 22 +10), що впливає на загальну суму стягнення із відповідача.

У зв?язку з наведеним, рішення апеляційного суду підлягає зміні в цій частині шляхом зменшення розміру недоплаченої заробітної плати із 11 860 грн 08 коп. до 11 578 грн 40 коп. (11 860 грн 08 коп. - 282 грн 40 коп.).

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що у квітні 2016 року позивачу нараховано 3 661 грн 20 коп. заробітної плати, які спрямовано на покриття заборгованості працівника перед підприємством у вигляді зайво виплачених відпускних, з огляду на таке.

За змістом пункту 1 частини другої статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Таким чином, зобов?язання щодо повернення зайво виплачених сум виникає у працівника у випадку рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату, або у разі недобросовісності набувача такої виплати та здійснюється на підставі відповідного наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу.

Виплата відпускних на підставі наказів про відпустку, які скасовано судом рішенням у попередній справі, проведена відповідачем добровільно за відсутності рахункової помилки з його боку; недобросовісність з боку працівника не встановлена.

За таких обставин, самовільне зарахування відповідачем суми у розмірі 3 661 грн 20 коп. у рахунок зайво виплачених відпускних не є виплатою заробітної плати у розумінні 43 Конституції України та статті 94 КЗпП України.

Щодо оплати періоду тимчасової непрацездатності із 06 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року у справі № 709/3029/15-ц середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) ОСОБА_1 для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням становить 406 грн 32 коп. Суд вирішував питання щодо стягнення із роботодавця оплати перших п?яти днів тимчасової непрацездатності за період із 01 жовтня 2015 року по 06 лютого 2016 року. За базу розрахунку прийнято дохід позивача за період із 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року у зв?язку з тим, що дні тимчасової непрацездатності не входять складу календарних днів, за які обчислюється середній заробіток для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року у справі № 709/3029/15-ц також встановлено, що позивач перебувала на лікуванні з 01 жовтня по 07 листопада 2015 року, з 16 листопада по 24 листопада 2015 року, із 04 по 25 грудня 2015 року, 04 січня 2016 року по 21 січня 2016 року та з 21 січня 2016 року про 06 лютого 2016 року.

Оспорюваним періодом нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності за доводами касаційної скарги є період із 06 по 16 лютого 2016 року.

Апеляційний суд у цій справі вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав у розрахунок недонарахованої відповідачем заробітної плати за час перебування на лікарняному розмір середнього заробітку у 406 грн 32 коп., як встановлено у рішенні апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року у справі № 709/3029/15-ц.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року№ 1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування, на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати.

Враховуючи те, що час із 01 жовтня по 07 листопада 2015 року, з 16 листопада по 24 листопада 2015 року, із04 по 25 грудня 2015 року, 04 січня 2016 року по 21 січня 2016 року та з 21 січня 2016 року про 06 лютого 2016 року є днями тимчасової непрацездатності позивача, що не входять складу календарних днів, за які обчислюється середній заробіток для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, а за період з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 не отримувала заробітну плату, на яку б нараховувавсяєдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розрахунок судом допомоги по тимчасовій непрацездатності з урахуванням доходу позивача за період із 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року узгоджується із правильним застосуванням Порядку про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Щодо розподілу судових витрат

За наслідками касаційного розгляду справи позовні вимоги в частині стягнення сум задоволено на 61 % (12 745,19*100/20 671).

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено на 61 %, а тому судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., стягнутий із відповідача рішенням суду першої інстанції в дохід держави, підлягає зменшенню до 336 грн 23 коп., а витрати позивача на правову допомогу у розмірі 3 тис. грн. - до 1 830 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру недоплаченої заробітної плати із 11 860 грн 08 коп. до 11 578 грн 40 коп. (з урахуванням сум оплати перших п?яти днів тимчасової непрацездатності - із 13 027 грн 59 коп. до 12 745 грн 19 коп.).

Рішення суду першої інстанції та апеляційного суду підлягають зміні в частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року змінити, стягнути із публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 різницю недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року включно у розмірі12 745 грн 19 коп.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат, судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., стягнутий із відповідача рішенням суду першої інстанції в дохід держави, зменшити до 336 грн 23 коп., а витрати позивача на правову допомогу у розмірі 3 тис. грн. - до 1 830 грн.

В іншій частині рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 року в незміненій при апеляційному розгляді частині та рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

Є. В. Петров

С. П. Штелик