Єдиний унікальний номер 234/3121/17 Номер провадження 22-ц/804/2649/19
Головуючий у 1-й інстанції Літовка В.В.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Азевича В.Б.,

суддів: Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 234/3121/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лозовий Ігор Олександрович, на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 серпня 2017 року (суддя Літовка В.В., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Краматорськ Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтував неналежним виконанням умов кредитного договору від 19.02.2008 року з боку відповідача, внаслідок чого станом на 31.01.2017 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 30 527,24 грн., з яких 2 892,94 грн. - заборгованість за кредитом; 22 942,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 441,77 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 серпня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» загальну заборгованість за кредитним договором б/н від 19.02.2008 року станом на 31.01.2017 року в сумі 25 835,47 грн., яка складається з: 2 892,94 грн. - заборгованість за кредитом, 22 942,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн.; витрати по оплаті публікації оголошення в пресі щодо виклику відповідача - 420,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лозовий І.О., на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що між ним та відповідачем був укладений договір позики саме 19.02.2008 року, а тому і його вимога про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 19.02.2008 року є безпідставною і необґрунтованою. На думку скаржника, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною 2 ст. 11 Закону України № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому і відсутні підстави на стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Від АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В частині 1 ст. 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Крім того, згідно із частиною 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Зі змісту апеляційної скарги випливає, що відповідачем рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач 19.02.2008 року надав кредит відповідачу в розмірі 2 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з довідкою-розрахунком загальна сума заборгованості станом на 31.01.2017 року складає 30 527,24 грн., з яких: 2 892,94 грн. - заборгованість за кредитом; 22 942,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 441,77 грн. - штраф (процентна складова).

В добровільному порядку вказана заборгованість до теперішнього часу не погашена.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 2 892,94 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 22 942,53 грн. Суд відмовив у стягненні штрафів на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Проте, з висновком суду першої інстанції в частині стягнення процентів повністю погодитися не можливо.

В ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №221/5080/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та погашав суму заборгованості. Останнє внесення коштів мало місце 26.05.2014 року, банку звернувся до суду з цим позовом у 03.03.2017 року.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 підписував договір саме 19 лютого 2008 року. Проте, в анкеті-заяві є згода клієнта на відкриття рахунку і отримання кредитної карти № НОМЕР_1 від 19.02.2008 року з її власним підписом. В верхній частині анкети міститься згода клієнта на отримання кредиту, тобто фактична дата укладання договору приєднання 26.03.2008 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 2 892,94 грн.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення на користь банку процентів за користування кредитом в розмірі 22 942,53 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 19 лютого 2008 року встановлена базова процента ставка 3% на місяць, що загалом на рік становить 36%.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.02.2008 року проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентними ставками до 36% за період з 26 березня 2008 року до 31 березня 2015 року, а в період з 01 квітня 2015 року до 31 січня 2017 року - за процентною ставкою в розмірі 43,20%.

При цьому заборгованість за процентами за період з 26 березня 2008 року до 31 березня 2015 року (до підвищення банком процентної ставки до 43,20% річних) становила 2 102,08 грн.

Колегія суддів вважає неправомірними дії позивача щодо підвищення з 01 квітня 2015 року процентної ставки до 43,20% річних, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, із визначенням розміру заборгованості за процентами, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 36% річних з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2017 року.

Так, відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2017 року становить 671 день.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01 квітня 2015 року (день підвищення відсоткової ставки) складала 2 755,06 грн.

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 1 848,65 грн. (2 755,06 грн. х 36%) / 360 х 671 день.

Таким чином, за період з 26 березня 2008 року до 31 січня 2017 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 3 950,73 грн. (2 102,08 грн. + 1 848,65 грн.), де 2 102,08 грн. - сума процентів, нарахованих банком за період з 26 березня 2008 року до 31 березня 2015 року, тобто до неправомірного підвищення процентної ставки.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням розміру стягнутих з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом з 22 942,53 грн. до 3 950,73 грн.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 358,69 грн. (6 843,67 грн. х 1600,00 грн. / 30 527,24 грн.).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лозовий І.О., з АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 861,96 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір у розмірі 358,69 грн. у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, а відповідачу з позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 861,96 грн., з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця в компенсації судових витрат в сумі 1 503,27 грн.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення - зміні в частині стягнення процентів та судового збору. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лозовий Ігор Олександрович, задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариств Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 3 950 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят),73 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 503,27 грн.

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: В.Б. Азевич

Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова