ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3833/19 Справа № 210/4826/17 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4826/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2018 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 квітня 2018 року (відомості щодо часу ухвалення рішення суду в матеріалах справи відсутні) -,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Металургійний відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №НВА 284949, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» Кредитним договором № DNH4KP71260947 від 23.10.2006 року, у загальній сумі 77618,58 грн.

На підставі виконавчого напису нотаріуса, державним виконавцем Металургійного (Дзержинського ) відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кітугіною М.С. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 77618,58 грн.

Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з його невідповідністю закону та закінченням строку, в межах якого можливо вчинити виконавчий напис. Вказує на те, що нотаріус, по-перше, визначив строк за який проводиться стягнення за період з 12.10.2006 року по 06.09.2016 року, тобто за 9 років 10 місяців і 14 днів, замість дозволених законом 3-х років; по-друге, нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі наданої відповідачем виписки з рахунка боржника за кредитним договором, яка не містить розшифрування заборгованості за період з 09.06.2008 року по 06.09.2016 року.

Крім того, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.02.2014 року з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вже було стягнуто заборгованість за Кредитним договором № DNH4KP71260947 від 23.10.2006 року у сумі 19 627,77 грн.

На підставі виконавчого листа Металургійним відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області також відкрито виконавче провадження, тобто існує подвійне стягнення заборгованості.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн., а також з відповідача на користь держави стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №НВА 284949 від 10.10.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі під № 8857, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 77618 гривень 58 копійок.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., а сплачені ним кошти у розмірі 3 000,00 грн. за участь адвоката у цивільній справі є незрозумілими, оскільки неможливо встановити які саме юридичні послуги входять до цього поняття, адже судові засідання по справі не проводились та судом було прийнято рішення про розгляд справи без повідомлення сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується в апеляційному порядку, а, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 235), в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок відповідача АТ КБ «ПриватБанк» витрат, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 4 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами надання йому професійної правничої допомоги адвокатом Кірюшкіним В.Л. та надано докази сплати адвокату гонорару, в обмовленому в договорі розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими виносками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що адвокатом Кірюшкіним В.Л. була надана професійна правнича допомога ОСОБА_1 за участь у цивільній справі, за послуги якої, відповідно до квитанцій від 25 жовтня 2017 року та від 30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було сплачено 4 000,00 грн., дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що з наданих позивачем доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, неможливо встановити які саме юридичні послуги було надано колегією суддів відхиляються, оскільки розмір гонорару адвоката визначено у Додаткові угоді № 1 від 25 жовтня 2017 року до Договору про надання правової допомоги від 16 жовтня 2017 року (а.с. 30), а в Окремому дорученні № 2 від 25 жовтня 2017 року до Договору про надання правової допомоги від 16 жовтня 2017 року чітко визначено перелік послуг, які надаються адвокатом на виконання цього Договору (а.с. 29).

Згідно ж наданих позивачем квитанцій, ним було сплачено за надані адвокатом послуги у обсязі визначеному саме Окремим дорученням № 2 від 25 жовтня 2017 року (а.с. 31, 32)..

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: