Справа № 211/2148/19
Провадження № 2/211/1280/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності: сторін по справі

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, третя особа Сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому було уточнено. Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся із заявою до державного нотаріуса Сьомої Львівської державної нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом йому було відмовлено, так як відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Дана квартира належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.1998 року було укладено на Придніпровській товарній біржі. Право власності на квартиру було зареєстровано на ОСОБА_2 у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації, але не було посвідчено нотаріально.

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на Придніпровській товарній біржі 07 серпня 1998 року, реєстраційний номер 504-Н/98, зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 65П-233-233, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав однокімнатну квартиру, загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах, викладених у первісному та уточненому позовах, наполягає в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник Криворізької міської ради Скляр Н.М. звернулась до суду з клопотанням, відповідно до якого районним у місті радам було делеговано повноваження щодо участі у судових засіданнях, в яких стороною по справі є Криворізька міська рада та її виконком з питань, зокрема визнання права власності на квартиру, домоволодіння (або частину) в порядку спадкування. В подальшому в.о. голови Довгинцівської районної в місті ради Красножон Ю. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їхнього представника, заперечень щодо вимог позивача не мають у разі відсутності інших спадкоємців, при винесення рішення покладаються на розсуд суду.

Представник Сьомої Львівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 (а.с. 11, 12 - копії свідоцтв про народження, про смерть).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказана квартира належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 , а саме на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.1998 року, реєстраційний номер 504-Н/98. Даний договір купівлі-продажу було укладено на Придніпровській товарній біржі та на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню (а.с. 13, 16 - копії договору, копія рішення).

Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 , номер в реєстровій книзі 65П-233-233 (а.с. 14 копія реєстраційного посвідчення).

26.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Сьомої Львівської державної нотаріальної конториіз заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус повідомив його про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано.

Отже, суд вважає встановленим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.1998 р., який не був нотаріально посвідчений, але він був письмово зареєстрований Придніпровською товарною біржою» та зареєстрований у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» мав місце. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним, та вважає можливим визнати, що за життя ОСОБА_2 належала вищевказана квартира. Так як державним нотаріусомпозивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на дану квартиру в порядку спадкування за законом.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 200, 247, 263-265, 315, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на Придніпровській товарній біржі 07.08.1998 року, реєстраційний номер 504-Н/98, зареєстрований у КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі за № 65П-233-233, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав однокімнатну квартиру, загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко