Справа № 442/6465/17 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І
Провадження № 22-ц/811/741/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

позивачки ОСОБА_1 і її представника - адвоката Гирича О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Перша Дрогобицька державна нотаріальна контора, в якому просила визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАВ № 861397, зареєстроване в реєстрі за реєстраційним №4163, видане 19.11.2002 року Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , в частині літньої кухні „З".

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 04 листопада 1982 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Приблизно в 1987 році подружжя переїхало проживати в будинок батьків відповідача, який знаходиться по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати відповідача - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на згаданий житловий будинок, який на той час складався з трьох житлових кімнат площею 46,9 кв.м. та кухні. За час спільного проживання у сторін народилося четверо дітей. Мати відповідача, ОСОБА_3 , як власниця будинку, ще за життя звернулася в Рихтицьку сільську раду, рішенням якої від 25.04.1991 року № 40 їй було дозволено добудувати до житлового будинку дві кімнати, кухню та ванну. Після смерті ОСОБА_3 позивачка з відповідачем розпочали будівництво іншого будинку, яке було завершено лише в 1994-1996 роках .

Рішенням Дрогобицького районного суду Львівської області від 28.05.2001 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка залишилася проживати у новозбудованому будинку, де і проживає по даний час. В липні 2017 року позивачка отримала ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про відкриття провадження по справі № 442/5036/17 за позовом до неї про виселення її з будинку. 02.06.2017 року їй стало відомо, що після розірвання їхнього з відповідачем шлюбу останній звернувся до Снятинсьхої сільської ради, рішенням якої від 15.10.2002 року № 24 відповідачу було надано дозвіл переобладнати новозбудований житловий будинок, який ніби-то був власністю ОСОБА_3 , на господарську будівлю, після чого відповідач виготовив документацію на цей будинок, як на літню кухню, хоча цей будинок складається з 2 житлових кімнат, кухні, ванни, загальної площі 35,4 кв.м., житлової - 19,5 кв.м.

19 листопада 2002 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Бекиш В О. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, серії НОМЕР_1 , зареєстроване в реєстрі за реєстраційним №4162, згідно якого відповідач отримав у спадщину майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який належний спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого 21.09.1989 року виконкомом Дрогобицької районної ради, який (житловий будинок) складається з трьох житлових кімнат площею 46,9 кв.м. та кухні з належними до нього господарськими будівлями, в тому числі - літньої кухні «З».

Вважає вище наведені дії відповідача незаконними, оскільки фактично другий будинок був збудований ними в шлюбі, будівництво якого було розпочате та завершилось через декілька років після смерті ОСОБА_3 , а тому воно не входило до складу майна, належного спадкодавцеві і відповідно не могло бути прийнятим відповідачем як спадщина (а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 150-152).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що до моменту відкриття спадщини після смерті матері відповідача літня кухня під літерою „З" в жодному документі не згадується.

Вважає, що доводи відповідача стосовно того, що спірний житловий будинок (який він називає „літньою кухнею") відповідає Проекту літньої кухні з погрібом і банею, спростовується матеріалами справи і такий є самочинним будівництвом, а тому не може бути предметом спадкування (а.с. 155-158).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з доводів позовної заяви та апеляційної скарги, позивачка/апелянт об`єкт нерухомості, який позначений у технічному паспорті та зазначений у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року (визнання недійсним якого частково і є предметом позовних вимог), як «літня кухня З», вважає окремо стоячим житловим будинком, який було самочинно збудовано нею та відповідачем за час перебування у шлюбі на земельній ділянці на якій знаходиться будинковолодіння, яке на праві власності належало матері відповідача і яке відповідач успадкував після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 10-12, 16).

Матеріалами справи стверджується, що дійсно рішенням виконкому сільської ради від 25.04.1991 року № 40 ОСОБА_3 (матері відповідача), як власниці будинку АДРЕСА_1 , було дозволено добудувати до згаданого житлового будинку дві кімнати, кухню та ванну (а.с. 6, 7), однак замість згаданої прибудови було самочинно побудовано житловий будинок, про самочинність побудови якого свідчить відповідна відмітка у технічному паспорті на згаданий будинок АДРЕСА_1 (а. с . 10), а відтак цей житловий будинок, як самочинно побудований, не міг бути об`єктом права власності та (відповідно) об`єктом спадкування.

Як також стверджується матеріалами справи, згадане самочинне будівництво стало об`єктом права власності (та, відповідно, об`єктом спадкування) лише після переобладнання його на господарську будівлю - літню кухню, що було дозволено саме відповідачу ОСОБА_2 , як спадкоємцю ОСОБА_3 , рішенням виконкому Снятинської сільської ради від 15.10.2002 року № 24 «Про надання дозволу на переобладнання житлового будинку під господарську будівлю гр. ОСОБА_2 » (а.с. 10, 15).

За вище наведених обставин у нотаріуса при видачі відповідачу Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року були відсутніми правові підстави для того, щоб не зазначити у ньому «літню кухню З», як об`єкт, який набув такого статусу після його переобладнання проведеного на підставі рішення органу місцевого самоврядування (вище згаданого рішення виконкому Снятинської сільської ради від 15.10.2002 року № 24) та позначеного у технічному паспорті, як господарська будівля, яка відноситься до будинку АДРЕСА_1 , який і був об`єктом спадкування.

В той же час, позивачка (апелянт) вище згадане рішення виконкому Снятинської сільської ради від 15.10.2002 року № 24 «Про надання дозволу на переобладнання житлового будинку під господарську будівлю гр. ОСОБА_2 » не оскаржувала і таке і надалі залишається чинним.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, а тому цю апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15 липня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.