Провадження № 2/344/1776/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанець Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА», ТОВ «Оазіс Тревел Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА», ТОВ «Оазіс Тревел Україна» про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на його користь завдану невиконанням договору №1143 від 22.03.2018 року шкоду в розмірі 81 665 грн., з них матеріальної шкоди 31 665,00 грн. та 50 000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору на туристичне обслуговування від 22.03.2018 року, укладеного між ним та ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА», останнє зобов`язувалось надати комплекс туристичних послуг у вигляді туристичної подорожі за маршрутом до Тунісу, які Позивач повинен був оплатити до початку їх надання. На виконання вимог вказаного договору ОСОБА_1 оплатив загальну вартість туристичних послуг у розмірі 31 760,00 грн., однак, в заплановану дату 27.06.2018 року вказаних у договорі туристичних послуг ним не отримано, у зв`язку з чим, враховуючи уточнені позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів кошти в сумі 31665,00 грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представником Відповідача 1 ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА», подано заяву про розгляд справи без її участі, а також письмовий Відзив на позов, в яких представник проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, як зазначила представник Відповідача у відзиві на позов, ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» виконало весь обсяг обов`язків, які було покладено на нього відповідно до Договору на туристичне обслуговування від 22 березня 2018 року, а отримані від ОСОБА_1 кошти перерахувались на відповідний рахунок ТОВ «Оазіс Тревел Україна». При цьому, на думку представника Відповідача 1, у спірних правовідносинах відсутня вина ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА», як туристичного агента, у неотриманні Позивачем туристичної послуги, оскільки така вина є відповідальністю виключно ТОВ «Оазіс Тревел Україна».

Відповідач 2 ТОВ «Оазіс Тревел Україна», явку уповноваженого представника до суду не забезпечило, про причини неявки суду не сповістило, про дату та час судового засідання повідомлене належним чином. Відзиву на позов від ТОВ «Оазіс Тревел Україна» до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в письмових заявах пояснення Позивача та представника Відповідача 1, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

22 березня 2018 року між ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» (Туроператор) та громадянином ОСОБА_1 (Турист) укладено Договір №1143 на туристичне обслуговування (надалі також «Договір №1143 на туристичне обслуговування від 22 березня 2018 року») (а.с.6-8).

Відповідно до пункту 1.1 вищевказаного договору Туроператор зобов`язується надати Туристу послуги з організації туристичного продукту, передбаченого в Додатку 1 до Договору.

Згідно з Додатком 1 до Договору №1143 від 22.03.20108 року туристична подорож здійснюється до Тунісу, на період з 27.06.2018 року по 07.07.2018 року.

Пунктами 2.1 та 2.2 Договору №1143 на туристичне обслуговування від 22 березня 2018 року визначено обов`язки сторін договору.

Як підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими квитанціями (а.с.32-34) ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Оазіс Тревел» кошти в загальній сумі 31665,00 грн.

В той же час, як підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін, в запланований Договором №1143 на туристичне обслуговування від 22 березня 2018 року строк туристична подорож ОСОБА_1 за маршрутом до Тунісу не відбулася.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним цивільним позовом до ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» та ТОВ «Оазіс Тревел» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму, принципи забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при

здійсненні туристичних подорожей, засади раціонального використання туристичних ресурсів та порядок регулювання відносин, пов`язаних з організацією і здійсненням туризму на території України визначено Законом України «Про туризм» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1-2 статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною 5 статті 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до частини 11 статті 20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін.

Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо:

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста;

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь;

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити (частина 12 статті 20 Закону України «Про туризм»).

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Згідно із частиною 10 статті 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Так, частиною 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Також в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 03.07.2013 № 6-42цс13, зазначено, що за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15.09.1995 № 325/95-ВР «Про туризм» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII , статей 610 і 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Системний аналіз змісту положень вищенаведених правових норм свідчить про те, що майнову відповідальність за порушення законодавства про туризм несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Відповідно до статті 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 14 Закону України «Про туризм» визначено, що права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин 1, 2 статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Як встановлено Судом з матеріалів справи, та з аналізу змісту Договору №1143 від 22.03.20108 року, у даних договірних відносинах ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» є турагентом (а не туроператором), оскільки вказане товариство лише брало на себе зобов`язання надати туристу послуги з організації туристичного продукту.

Крім того, згідно витягу з ЄДРПОУ щодо ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» (а.с.28-29) видом діяльності за КВЕД ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» є «Діяльність туристичних агентств» (код КВЕД 7911).

Відтак, у спірних правовідносинах суб`єктом, відповідальним за надання туристичних послуг (туристичного продукту) є Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», а обов`язки ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА», як турагента та, фактично, посередника між туристом та туроператором (ТОВ «Оазіс Тревел Україна»), визначено умовами Договору №1143 на туристичне обслуговування від 22.03.2018 року, а також положеннями Закону України «Про туризм», і положення всіх вказаних документів слід тлумачити системно.

Крім того, Судом встановлено, що ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» у спірних правовідносинах в повному обсязі виконано покладені на неї Договором №1143 від 22.03.2018 року обов`язки Турагента.

Отже, враховуючи зазначене, Договір №1143 на туристичне обслуговування від 22.03.2018 року породив відповідні права та обов`язки і для туроператора ТОВ «Оазіс Тревел Україна» щодо надання Позивачу туристичних послуг (туристичного продукту).

При цьому, матеріалами справи та поясненнями сторін в письмових заявах підтверджується той факт, що відповідні послуги за Договором №1143 на туристичне обслуговування від 22.03.2018 року ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» виконало в повному обсязі, надавши туристу ОСОБА_1 . інформацію про подорож та країну перебування, забронювавши туристичну послугу за відповідним маршрутом, забезпечивши Позивача путівкою, страховим полісом, авіаквитками на авіарейси згідно з графіком відправлення за відповідним маршрутом, а також надавши документ про оплату Туристом вартості туристичних послуг.

Вищевказаних обставин Позивачем не спростовано належними засобами доказування.

При цьому, Судом встановлено, що туристичні послуги (туристичний продукт), пов`язані з безпосереднім вильотом до країни майбутнього тимчасового перебування та подальші послуги (проживання в готелі, харчування тощо) не було надано Позивачу з вини саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», яке не змогло забезпечити надання таких послуг (виліт до Тунісу тощо).

Відтак, у спірних правовідносинах зобов`язання щодо надання туристичних послуг ОСОБА_1 було порушено туроператором ТОВ «Оазіс Тревел Україна», і саме вказаний суб`єкт відповідно до умов вищенаведеного договору та вимог Закону України «Про туризм» повинен нести відповідальність по відшкодуванню збитків Позивачу.

Враховуючи вищевикладене та, зокрема, встановлений Судом факт відсутності вини ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» у спірних правовідносинах, Суд приходить до висновку про те, що сплачені Позивачем грошові кошти в сумі 31 665,00 грн. слід стягнути з ТОВ «Оазіс Тревел Україна».

В частині позовних вимог про стягнення коштів з ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА» слід відмовити.

Частиною другою ст. 33 Закону України «Про туризм» визначено, що заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку встановленому законом.

Відповідно до частини 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди») зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує положення п 9 вищевказаної постанови Пленуму ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди, а тому її слід стягнути у розмірі 5000 грн. з відповідача ТзОВ «Оазіс Тревел Україна», що є достатнім, розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З урахуванням наведеного та факту часткового задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 366,65 грн. слід стягнути з відповідача ТзОВ «ОазісТревел Україна» на користь Позивача.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 20, 30, 32, 33 Закону України «Про туризм», ст.ст.23, 610, 611, 612, 623, 629, 902, 906 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Туристична компанія «КРАСНА», ТОВ «Оазіс Тревел Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», що знаходиться за адресою: 04071, м. Київ, вул. Почайнинська, 25/49, , на користь ОСОБА_1 31 665 (тридцять одну тисячу шістсот шістдесят п`ять) гривень 00 коп. матеріальних збитків та 5 000 (п`ять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди, а всього 36 665 (тридцять шість тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», що знаходиться за адресою: 04071, м. Київ, вул. Почайнинська, 25/49, , на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 366,65 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2019 року.

Суддя Домбровська Г.В.