ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/617/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_1,

представника відповідача - Керода Р.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2018 року, суддя Бондарчук В.В.,

встановила:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ДП «Савсервіс Карпати» (далі - підприємство) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 2 липня 2015 року він працював на посаді водія ДП «Савсервіс Карпати».

Наказом №58-к від 30 липня 2018 року його було звільнено з роботи за п. 2 ч. 1 ст.41 КЗпП України з підстав вчинення винних дій при обслуговуванні матеріальних цінностей, які дають підстави для втрати довіри з боку власника.

На його думку, звільнення було незаконним, оскільки жодних документів про вчинення ним винних дій при обслуговуванні матеріальних цінностей надано не було.

З урахуванням уточнень позовних вимог просив скасувати наказ ДП «Савсервіс Карпати» про звільнення №58-к від 30 липня 2018 року, поновити його на посаді водія філії ДП «Савсервіс Карпати» та стягнути на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено, судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 рішення суду просив скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, неповно встановлено обставини справи.

Апелянт зазначив, що підставою для його звільнення став акт-звіт внутрішнього службового розслідування ДП «Савсервіс Карпати» від 26 липня 2018 року, висновки якого ґрунтуються на припущеннях.

Звітність за поставлений товар проводилась водіями перед посадовими особами ДП «Савсервіс Карпати» та ТОВ «АБ Трейдинг», а тому про будь-які недоліки стало б відомо раніше, аніж виявив відповідач.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що ним було вчинено винні дії у формі необережності внаслідок недотримання вимог інструкції водія та процедури відвантаження товару покупцю через експедитора підрозділу доставки, оскільки товар водіями поставлявся відповідно до товарно-транспортних документів, за виключенням випадків прямих вказівок керівництва ДП «Савсервіс Карпати» та ТОВ «АБ Трейдинг» про поставку товарів без дотримання відповідного порядку.

Підроблення підписів на копіях документів про поставку товару та в інших документах є припущенням, оскільки доказів цього справа не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив про законність рішення суду та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ДП «Савсервіс Карпати» в суді в режимі відеоконференції проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріли справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 2 липня 2015 року на підставі наказу №19-к ОСОБА_3 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів у підрозділ транспортної логістики філії ДП «Савсервіс Карпати» у м. Хмельницький (а.с. 23).

Відповідно до посадової інструкції водія автотранспортних засобів, затвердженої директором філії ДП «Савсервіс Карпати», водій підпорядковується безпосередньо керівнику транспортного відділу та менеджеру по транспорту. На водія покладаються обов'язки перевіряти наявність усіх необхідних документів для виїзду на маршрут, забезпечення доставки товарно-матеріальних цінностей до місця їх призначення, відвантаження товарно-матеріальних цінностей у місці призначення на підставі видаткових накладних, накладних на відвантаження або транспортних накладних. Здійснювати контроль та нести відповідальність за те, щоб зазначені документи підписували та скріпляли печаткою виключно уповноважені на те особи контрагента. В своїй роботі водій керується діючою посадовою інструкцією та процедурами, які діють у компанії (а.с. 24-25).

З вимогами інструкції позивач був ознайомлений в день прийняття на роботу.

Відповідачем було розроблено та впроваджено до обов'язкового виконання локальні акти, які регламентують порядок здійснення тієї чи іншої процедури, якими повинні були керуватися працівники підприємства в процесі здійснення ними своїх посадових обов'язків.

Так, відповідно до п.2.4 процедури №4 ДП «Савсервіс Карпати» «Відвантаження товару покупцю через експедитора підрозділу доставки» при розвантаженні, отриманні товару у торговій точці покупця юридичної, або фізичної особи по накладних, оформлених з відміткою «МП» - експедитор повинен отримати відбиток печатки або штампу клієнта на накладній та товарно-транспортній накладній. Крім того, особа, що отримала товар, на накладній та ТТН в обов'язковому порядку повинна поставити свій підпис та вказати прізвище та ініціали.

Відповідно до п.2.5 вказаної Процедури якщо у торговій точці покупця-юридичної, або фізичної особи відсутні печатка та штамп, відвантаження товару дозволяється здійснювати лише за наявності та завіреного печаткою простого доручення на отримання ТМЦ. При цьому накладна та ТТН з боку покупця повинна бути підписана саме тією особою, прізвище якої зазначене у наданому дорученні.

Згідно п.2.7 Процедури №4 експедитор не відвантажує товар та робить розвантаження на складі філії у разі, якщо особа, уповноважена приймати товар у торговій точці покупця-юридичної, або фізичної особи з будь-якої причини відмовляється проставити відбитки печатки або штампу клієнта на накладній та ТТН, або надати доручення на отримання ТМЦ (а.с. 27-28).

2 липня 2015 року між ДП «Савсервіс Карпати» та ОСОБА_3 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 26).

1 серпня 2017 року між ТОВ «АБ Трейдінг» та ДП «Савсервіс Карпати» було укладено договір про надання логістичних послуг (а.с. 31).

18 червня 2018 року на ім'я директора ДП «Савсервіс Карпати» було направлено лист-повідомлення, відповідно до якого під час виїзної перевірки було виявлено, що в адресах, вказаних у видаткових накладних, контрагенти не здійснювали підприємницьку діяльність та частину таких не було можливості знайти, хоча самі факти поставок на таких контрагентів відбувалися в травні та на початку червня 2018 року (а.с. 34).

Наказом від 20 липня 2018 року на ДП «Савсервіс Карпати» було створено комісію для внутрішнього службового розслідування (а.с. 36).

26 липня 2018 року було затверджено акт-звіт внутрішнього службового розслідування, яким було встановлено, що товар був переданий зі складу підприємства за талонами на видачу товарно-матеріальних цінностей водіям автотранспортних засобів (експедиторам) підрозділу транспортної логістики, в тому числі і ОСОБА_3 Але товар не був доставлений за призначенням клієнтам-покупця за видатковими накладними. Товар фактично не поставлявся та не передавався особам (клієнтам-покупцям), які були зазначені в товарно-супровідних документах (видаткових накладних), а передавався іншим особам по безномерним рахункам-фактурам з оплатою по факту доставки. Комісією було встановлено, що незаконні дії водіїв-експедиторів сприяли розкраданню отриманих для виконання трудових обов'язків ТМЦ, зокрема ОСОБА_3 - на суму 484 389 грн. (а.с. 37-55).

27 липня 2018 року ОСОБА_3 відмовився від надання пояснень по факту зловживань при поставці товару, що підтверджується копією акта (а.с. 160).

Відповідно до актів звірки взаєморозрахунків за період з грудня 2017 року по 13 червня 2018 року з ФОП ОСОБА_4 (а.с. 163-164), ФОП ОСОБА_5 (а.с. 165), ФОП ОСОБА_6 (а.с. 166), останні підтвердили той факт, що підприємницьку діяльність за адресами вказаними у видаткових накладних не здійснюють, підписи їм не належать. При цьому ТМЦ вказаним особам згідно відомостей доставляв серед інших водіїв і ОСОБА_3, що також підтверджується і копіями талонів на отримання товарів.

30 липня 2018 року ОСОБА_3 було звільнено за вчинення винних дій при обслуговувані матеріальних цінностей, які дають підстави для втрати довір'я з боку власника на підставі п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що ОСОБА_3 було вчинено винні дії у формі необережності внаслідок недотримання вимог посадової інструкції водія та Процедури №4 «Відвантаження товару покупцю через експедитора підрозділу доставки».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 квітня 2016 року № 6-100цс16. Така правова позиція на час розгляду судом даної справи є незмінною, підстав для відступлення від неї немає.

Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_3 був зобов'язаний забезпечити доставку товарно-матеріальних цінностей до місця їх призначення, відвантажити товарно-матеріальні цінності у місці призначення тощо, що означає безпосереднє обслуговування грошових або товарних цінностей.

Як вбачається з талонів про отримання товару ОСОБА_3 отримував товарно-матеріальні цінності під звіт (а.с. 55-159). Однак ним не було дотримано обов'язкового порядку передачі товару покупцю, забезпечення збереження довірених йому цінностей, що є достатніми підставами роботодавцю не довіряти такому працівнику.

Доводи апелянта про те, що акт-звіт внутрішнього службового розслідування ДП «Савсервіс Карпати» від 26 липня 2018 року ґрунтується на припущеннях, не знаходять свого підтвердження.

Слід визнати необґрунтованим також і сумніви апелянта щодо справжності підпису на документах, оскільки на підтвердження цих обставин сторона не надала доказів.

Підсумовуючи встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що приймаючи наказ №58-к від 30 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з вчиненням ним винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до нього як працівника, що безпосередньо обслуговує товарні цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), ДП «Савсервіс Карпати» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України було проведено правомірно, з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, тому вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за вимушений прогул на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22.03.2019 року.

Головуючий Судді: