печерський районний суд міста києва
15 серпня 2019 року Печерський районний суд м. Києва
головуючий суддя Новак Р.В.
секретар судового засідання Сердюк К.О.
учасники справи:
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,-
У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації.
Суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2015 року, по справі № 757/5998/13-ц, в порядку поділу спільного сумісного майна, позивачу було виділено ? частину автомобіля «Fiat Doblo Panorama 1,4», 2007 року випуску, колір кузова - білий, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1368 см, д.н.з. НОМЕР_2 .
25.01.2016 року позивачка отримала виконавчий лист по справі № 757/5998/13-ц та подала його для виконання до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві.
29.01.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Нагайчуком М.В. винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження по справі № 757/5998/13-ц в посилаючись на те, що з тексту резолютивної частини рішення Апеляційного суду м. Києва не вбачається заходів його примусового виконання.
26.02.2016 року ОСОБА_1 подала скаргу на постанову державного виконавця до Печерського районного суду м. Києва.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 на постанову державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, в зв`язку з тим, що з тексту резолютивної частини рішення суду не вбачається заходів його примусового виконання, що стало підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, позивачкою було подано апеляційну скаргу до АС м. Києва.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2016 року, заяву ОСОБА_1 про відмову від апеляційної скарги задоволено, апеляційне провадження закрито.
З наведеного вбачається, що спір між позивачкою та відповідачем щодо автомобіля «Fiat Doblo Panorama 1,4», 2007 року випуску, колір кузова - білий, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1368 см, д.н.з. НОМЕР_2 , розглянуто Апеляційним судом м. Києва 03.11.2015 року, про що є відповідне рішення, яке набрало законної сили.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.(ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13 та Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі №2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі №590/479/16-ц.
Право на захист особа здійснює на свій розсуд. (ч.1 ст. 20 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовом за захистом своїх прав, позивач просила стягнути з відповідача компенсацію вартості ? частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Fiat Doblo Panorama 1,4», 2007 року випуску, колір кузова - білий, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1368 см, д.н.з. НОМЕР_2 , посилаючись на те, що відповідач своїми діями позбавив права володіння, користування і розпорядження вказаним автомобілем, співвласником якого є позивачка.
Разом з тим, чинним законом не передбачено такого способу захисту цивільного права, зокрема ст. 16 ЦК України, як стягнення грошової компенсації у праві спільної сумісної власності та який не є ефективним засобом захисту порушеного права позивача. Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог так, як позивачка обрала неналежний спосіб захисту свого порушеного права, котрий не передбачений ст. 16 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 20, 82, 174 ЦПК України,
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Суддя: Р.В. Новак