Справа № 638/9114/17
Провадження № 2/638/2212/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.06.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Штих Т.В.,

за участю секретаря Тарасової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гриб Н.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Г.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К. про визнання права власності , визнання договорів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

встановив:

Харківська міська рада звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2016 року визнано мирову угоду укладену між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 від 23.08.2016 року за умовами якої відповідач ОСОБА_4 визнає заборгованість перед позивачем ОСОБА_1 , за договором позики від 21.07.2014 року та у рахунок погашення заборгованості передає у власність позивачу квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права , невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Наголошуючи, що ОСОБА_4 , що проживала в квартирі АДРЕСА_1 померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданною дільницею № 7 КП «Жилкомсервіс» та копією свідоцтва про смерть від 22.05.2010 року серії НОМЕР_1 . Оскільки Харківська міська рада має право претендувати на майно померлої, у разі відсутності спадкоємців, тому ухвалою суду вирішено питання про права та обов`язки Харківської міської ради.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 року апеляційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено частково. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2016 року скасовано.

Судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився надав до канцелярії суду заяву, в якій просить розглянути вищезазначену справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі повторно в судове засідання не з`явились про дату та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином про що свідчать поштові відправлення в матеріалах справи причини неявки суду не повідомили.

Від представників третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності позивача та відповідачів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та правовідносини.

Судом встановлено, що Дзержинським районним судом м. Харкова визнано мирову угоду між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 від 23.08.2016 року за умовами якої відповідач ОСОБА_4 визнає заборгованість перед позивачем ОСОБА_1 , за договором позики від 21.07.2014 року та у рахунок погашення заборгованості передає у власність позивачу квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , що проживала в квартирі АДРЕСА_1 померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданною дільницею № 7 КП «Жилкомсервіс» та копією свідоцтва про смерть від 22.05.2010 року серії НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2016 року № 1893 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Продавцем за зазначеним договором купівлі-продажу є ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу від 03.11.2016 року № 2515 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Продавцем зазначеним договором є ОСОБА_2 .

Таким чином зазначені правочини укладені після затвердження мирової угоди ухвалою Дзержинського суду м. Харкова по справі № 638/12705/16-ц. Яку ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 року скасовано.

Також Ухвалою апеляційного суду Харківської області встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 на час укладання мирової угоди не мала цивільної правоздатності відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Цивільного Кодексу України, на підставі довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданої дільницею № 7 КП «Жилкомсервіс» та свідоцтва про смерть від 22.05.2010 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 що проживала в квартирі АДРЕСА_1 , померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, зазначені договори купівлі-продажу від 05.10.2016 року № 1893, та від 03.11.2016 року № 2515 необхідно вважати недійсними.

А тому Територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради фактично була позбавлена права на отримання у власність даного житлового приміщення в порядку ст. 1277 ЦК України, а перехід права власності та подальша реєстрація квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 була незаконна.

Отже умова щодо предмету спірного договору купівлі-продажу, квартири АДРЕСА_1 у спірних правовідносинах не додержана належним чином, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність предмету договору в момент укладення договору, а саме, передачі квартири ОСОБА_2 (Покупцю), на праві власності ОСОБА_1 (Продавцю). Теж саме стосується і договору купівлі-продажу від 03.11.2016 року № 2515, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність предмету договору в момент укладення договору, а саме, передачі квартири ОСОБА_3 (Покупцю), на праві власності ОСОБА_2 (Продавцю).

Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зазначена правова норма, в сукупності з положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України, яка наділяє власника правами володіння, користування та розпоряджання лише своїм майном та ч. 1 ст. 658 ЦК України, згідно якої право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, дає привід стверджувати, що ОСОБА_1 отримав у власність нежитлові приміщення, про які йдеться вище, і розпорядився ними без відповідної правової підстави.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Отже, з огляду на викладені обставини, враховуючи положення абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, згідно якого вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності… може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову

Застосування до виниклих правовідносин положень закону, що регламентують питання добросовісного набування права власності на майно та його витребування суд не вбачає через відсутність відповідної позовної вимоги.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 211, 247, 259, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 216, 236, 317, 319, 327, 328, 658 ЦК України, -

вирішив:

Позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гриб Н.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Г.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К. про визнання права власності , визнання договорів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити.

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 м2 та житловою площею 26,4 м2 за Харківською міською радою.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 м2 та житловою площею 26,4 м2 від 05.10.2016 року № 1893 між ОСОБА_1 ( Продавцем ) та ОСОБА_2 (Покупцем), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гриб Н.М. недійсним.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 м2 та житловою площею 26,4 м2 від 03.11.2016 року № 2515 між ОСОБА_2 ( Продавцем ) та ОСОБА_3 (Покупцем), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Євдокименко Е.К. недійсним.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 м2 та житловою площею 26,4 м2 з незаконного володіння ОСОБА_3 та передати її Харківській міській раді (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7, ).

Солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради судовий збір в рівних частках 6400 (шість тисяч чотириста) гривень по 2133 гривни з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його про проголошення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до ст. 284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим Кодексом, не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.В. Штих.