КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8387/2019 Головуючий у 1 інстанції - Чірков Г.Є.
Унікальний номер справи № 363/1193/17 Доповідач - Андрієнко А.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач ТОВ «Ультара Фінанс» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 14.11.2016 між ТОВ «Ультра Фінанс» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №57127 зі сплатою відсотків строком на 30 днів.

Згідно п. 1.1 Договору в порядках і на умовах, визначених даним Договором позивач перерахував грошові кошти на картковий рахунок банківської платіжної картки відповідача ОСОБА_2 в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Згідно п. 1.4 Договору відповідач зобов?язалась повернути позивачу в строк і на умовах, передбачених Договором, суму грошових коштів до 14 грудня 2016 року.

Відповідно до умов Договору, відповідач ОСОБА_2 зобов?язалась повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом понад строк договору та 2% від суми кредиту за кожен день понад строк договору, зазначений у п. 1.4. Договору.

Позивачем ТОВ «Ультра Фінанс» неодноразово надсилались відповідачу листи - вимоги з пропозицією погасити прострочену заборгованість, які відповідачем були проігноровано та не вчинено жодних дій спрямованих на виправлення становища.

У зв?язку з невиконанням відповідачем своїх зобов?язань за кредитним договором станом на 27.03.2017 заборгованість за кредитним договором №57127 від 14.11.2016 складає 6200 грн., з яких: 2000,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 4200 грн. - заборгованість по відсотках.

Станом на 27.03.2017 розмір трьох відсотків річних від простроченої суми становить 16, 93 грн. (3% х (103д./365д.) х 2000 грн. = 16, 93).

Таким чином, з урахування вказаних норм чинного законодавства України, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості по кредиту в сумі 6216 грн. 93 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2019 року в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, директор ТОВ «Ультра Фінанс» Маркус Д.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач фактично визнала факт отримання нею коштів та укладення договору кредиту, подавши до місцевого суду заперечення проти позову, в якому вказувала, що заперечує лише в частині штрафних санкцій та відсотків.

Вказує, що відповідач, факт укладення договору не заперечувала та не ставила під сумнів. Тобто ОСОБА_2 визнала укладення електронного договору.

Представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, перерахування позивачем грошових коштів на банківський картковий рахунок відповідача, а також відомостей про фактичне отримання вказаних коштів відповідачем.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов?язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом установлено, що 14.11.2016 між ТОВ «Ультра Фінанс» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 57127 зі сплатою відсотків строком на 30 днів. Згідно п. 1.1 Договору в порядках і на умовах, визначених даним Договором Позивач перерахував грошові кошти на картковий рахунок банківської платіжної картки Відповідача в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Згідно п. 1.4 Договору Відповідач зобов?язався повернути Позивачу в строк і на умовах, передбачених Договором, суму грошових коштів до 14 грудня 2016 року.

Відповідно до умов Договору відповідач зобов?язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку договору та 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом понад строк договору, зазначений у п. 1.4. Договору.

Позивачем ТОВ «Ультра Фінанс» неодноразово надсилались відповідачу листи - вимоги з пропозицією погасити прострочену заборгованість, які відповідач проігнорував не вчинивши жодних дій спрямованих на виправлення становища.

У зв?язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань за кредитним договором, станом на 27.03.2017 заборгованість за кредитним договором №57127 від 14.11.2016 складала 6200 грн., з яких: 2000,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 4200 грн. - заборгованість по відсотках.

Відповідачем своєчасно не було повернуто суми позики, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 6200,00 грн.

Станом на 27.03.2017 розмір трьох відсотків річних від простроченої суми становить 16, 93 грн. (3% х (103д./365д.) х 2000 грн. = 16, 93).

Відповідно до вимог ст.ст. 525,526,527,530,625 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов?язань не допускається; зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок; якщо у зобов?язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що позивачем не надано достовірних доказів на підтвердження укладення між сторонами договору.

Як убачається із матеріалів справи, 05.09.2017 відповідач ОСОБА_2 подала до місцевого суду заперечення проти позову, в якому вона вказувала, що не ухиляється від виконання зобов?язань за кредитним договором, однак просить суд, врахувати її скрутне матеріальне становище і ускладнені сімейні обставини та списати нараховані відсотки, штрафи та пеню (а.с. 38-42).

Таким чином відповідач визнала факт укладення договору між сторонами та не заперечувала, що вона отримала кредит в розмірі 2000 гривень. Її заперечення проти позову зводилися лише до того, що у зв`язку із безгрошів`ям вона позбавлена можливості виконати свої зобов`язання перед позивачем.

Статтею 1049 частиною 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити відсотки, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, подаючи свої заперечення, фактично визнала факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, у зв?язку із чим, на думку колегії суддів, порушення відповідачем умов договору є доведеними, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню наявна заборгованість, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, то з відповідача на його користь стягує судові витрати в розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2019 рокускасувати та постановити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» заборгованість за кредитом у розмірі 6216 грн. 93 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 4 000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: