Справа № 712/6702/19
Провадження 2/712/1768/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.
при секретарі МОГИЛА І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Техвоєнсервіс» в особі філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» про стягнення не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що наказом № 23-к від 16 лютого 2016 року він був прийнятий на посаду слюсар ремонтник 6-го розряду до філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод». 20 вересня 2018 року на підставі Наказу № 116-к, його було звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заборгованість по заробітній платі в сумі 64 615,77 гривень, а також існує заборгованість по виплаті лікарняних за рахунок ФСС в сумі 1714,93 гривні.
В подальшому позивач позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 64 615,77 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 71 846,46 гривень; компенсація за невикористану відпуску в розмірі 4 279,10 гривень; заборгованість по виплаті лікарняних в розмірі 1 714,93 гривні, а всього 142 456,26 гривень.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 25 червня 2019 року на 10-00 год. в порядку спрощеного провадження.
В судове засідання представник позивача скерував заяву в якій просив збільшені позовні вимоги задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, повідомлявся належним чином.
Зі згоди позивача, відповідно до ст. 284 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.
Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі Наказу № 23-к від 16.02.2016 р. Концерну «Техвоєнсервіс» позивач був призначений на посаду слюсар ремонтник 6-го розряду філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод».
Наказом № 116-к від 20 вересня 2019 року, позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).
Згідно довідки філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» від 09.04.2019 року заборгованість позивача по заробітній платі складає 64 615,77 грн., а також існує заборгованість по виплаті лікарняних за рахунок ФСС в сумі 1 714,93 грн.
Однак в порушення зазначених норм відповідач при звільненні не виплатив позивачу нараховану заробітну плату.
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.
За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати в розмірі 64 615,77 грн., оскільки відповідачем порушені права позивача на оплату праці, які підлягають до поновлення та обраний позивачем спосіб судового захисту обґрунтований на законі.
За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1.
Відповідно до Постанови КМУ від 08.02.95 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника з роботи (п.п. з) п. 1 та абз.3 п.2 Порядку). Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п. 5 розділу IV Порядку) середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за два місяці на число робочих днів (п. 8 Порядку).
Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 18.05.2019 по 25.06.2019 року, включно: кількість днів затримки становить, 26 дні (розрахунок кількості робочих днів проведений на підставі листа Мінсоцполітики від 21.08.2012 року №9050/0/14-12/13); середній заробіток становить 380,14 гривень (сумарний заробіток за два останні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, абз. 3 ч.2 розділ II «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою №100 КМ України від 08.02.1995 року, - 16 726,30 гривень; заробітна плата за липень 2018 року 12 663,93 грн., за серпень 2018 року 4 062,37 грн.) / 44 робочих дня (липень 2018 року 22 дня; серпень 2018 року 22 дня); середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 18.05.2019 по 25.06.2019 року, в розумінні ст. 117 КЗпП України, становить: 380,14 грн. х 26 днів = 9 883 гривні 64 коп.
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: заборгованість по заробітній платі в сумі 64 615,77 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі: 71 846,46 гривень (61 962,82 грн. + 9 883,64 грн.=71 846,46 грн. за період з 21.09.2018 по 25.06.2019 року включно); компенсація за невикористану відпуску в розмірі 4 279,10 гривень та заборгованість по виплаті лікарняних в розмірі 1 714,93 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1921 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,12, 13,18, 82, 263, 265, 268, 279, 284 ЦПК України, ст.ст. 115, 116,117 КЗпП України, суд,
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може також бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Повний текст рішення складено 25 червня 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ :

Позивач: ОСОБА_2 , 1948 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: Концерн «Техвоєнсервіс» 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6 .