Справа № 345/2015/18
Провадження № 22-ц/4808/796/19
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Бойчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Томин О.О.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 14 червня 2018 року під головуванням судді Кардаш О.І. у м. Калуш,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті її чоловіка .

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у зв`язку із тим, що вона у встановлений законом строк не прийняла спадщину та у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Тому ОСОБА_2 змушена звернутися до суду та просила визнати за нею право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 червня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що оскаржуване рішення прийнято за відсутності підстав для його прийняття, з неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Апелянтка зазначає, що згідно правовстановлюючих документів на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , вона є співвласником даного домоволодіння, що засвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом видане 02.12.2011 року державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир М.В. та витягом про державну реєстрацію прав №32737263 від 29.12.2011 року.

Тому при розгляді справи судом в неповному обсязі з`ясовано обставини справи та визнано за ОСОБА_2 право власності на належне їй майно чим грубо порушено її права та законні інтереси.

Апелянт зазначає, що позивачка знала, що дане домоволодіння належить на прав спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ..

Тому вважає, що позивач зловживав своїми правами при розгляді вищевказаної справі, оскільки був усвідомлений про права третіх осіб на майно, але свідомо про це суд не повідомив

За позивачем визнано право власності на спадкове майно, яке не перебувало у власності спадкодавця.

Відповідно до довідки Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області №365 від 21,05.2018р. господарство ОСОБА_2 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відноситься до категорії колгоспних дворів.

Тому позивачем не доведено чи є спадкодавець ОСОБА_7 , а також відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 власниками колгоспного двору.

Апелянт зазначає, що правовстановлюючі документи на оспорюване майно у спадкодавця та у відповідачів відсутні. Позивачем не долучено до матеріалів справи відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, хто є власником оспорюваного майна.

Однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме за нею, як співвласником, зареєстровано право власності на домоволодіння яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Судом не досліджувались обставин щодо виникнення права власності на майно у спадкодавця, позивача й відповідачів. Таким чином суд неповно з`ясував обставини справи, а також приймаючи рішення порушив норми матеріального права.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимоги.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що власником домоволодіння став її померлий чоловік, як голова колгоспного двору. Інші члени колгоспного двору у встановленому порядку свою частку не витребовували.

Що стосується належного відповідача, то Сівко- Войнилівська сільська рада є таким відповідачем, оскільки мова йде про спадкове майно, а сільська рада підтвердила дані , що за ОСОБА_7 значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_3 , який раніше належав до колгоспних дворів.

ОСОБА_2 зазначає, що вказані правовстановлюючі документи стосуються не домоволодіння яке є предметом спору, а іншого домоволодіння. Оскільки апелянт стала співвласником сусіднього з нею будинковолодіння в порядку спадкування. В 2017 році сільська рада з`ясувала, що будинковолодіння, яке належало ОСОБА_10 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , в погосподарських книгах мають одинакові номери №112. Тобто двом будинковолодінням було помилково надано один номер, однак це різні будинковолодіння, про це свідчить довідка Сівко-Войнилівської сільської ради від 17.12.2018 року за №294 та погосподарські книги. Після виявлення вказаної помилки виконавчий комітет сільської ради прийняв рішення від 16.11.2017 №14 та врегулював це питання та присвоїв нові адресні реквізити житловому будинку розміщеного на земельній ділянці по АДРЕСА_1 який належить родині померлого ОСОБА_10

ОСОБА_2 вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_2 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_7 (а.с.13).

Після його смерті нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що вона у встановлений законом строк не прийняла спадщину після смерті чоловіка та у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на майно (а.с.24).

Відповідно до довідок, виданих виконавчим комітетом Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району від 21.05.2018 року №369 (а.с.16) та від 21.05.2018 року №366 (а.с.16,17) згідно із записом в погосподарській книзі виконкому Сівко-Войнилівської сільської ради за №03-0205-1 (книга №3 с.Сівка-Войнилівська) за ОСОБА_7 значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

З копії технічного паспорту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 (а.с.19-22) вбачається, що спірне домоволодіння побудоване 1985 році і складається з : «А» - житлового будинку; «Б» - комори: «В» - стодоли; «Г» - стайні; «Д» - сараю; «Е» - погребу; №1 - криниці; №2 - воріт; №3, №4, №5 - огорожі, з загальною інвентаризаційною вартістю домоволодіння у розмірі 405 872 грн.

Згідно даних, що містяться у будівельному паспорті вбачається, що забудівником був чоловік позивача - ОСОБА_7 . Дане домоволодіння згідно довідки виконкому місцевої ради (а.с. 15, 16) відносилося до категорії колгоспний двір і свідоцтво про право власності на житловий будинок не видавалося.

Станом на 15 квітня 1991 року у спірному домоволодінні були зареєстровані і проживали сторони по справі та ОСОБА_7 - спадкодавець.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_2 , з урахуванням положень ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка. При цьому суд першої інстанції вказав, що відповідачі на спадкове майно не претендують, про що свідчить подана ними до суду заяви.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 зазначає, що даним рішенням суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та(або) обов`язки, оскільки визнано за ОСОБА_2 право власності на належне апелянту ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності домоволодіння по АДРЕСА_1 і на дане домоволодіння у них, як спадкоємців, є свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.12.2011 та витяг про державну реєстрацію прав №32737263 від 29.12.2011.

Апеляційним судом встановлено, що правовстановлюючі документи, видані апелянту, стосуються не домоволодіння, яке є предметом спору в даній справі і визнання права власності на яке вона ставила позовну вимогу, а іншого домоволодіння.

Апелянт стала співвласником в порядку спадкування домоволодіння, яке є сусіднім з домоволодінням позивача.

В 2017 році сільською радою з`ясовано, що домоволодіння ОСОБА_7 та домоволодіння, яке належало померлому ОСОБА_10 , спадкоємцем якого є апелянт ОСОБА_1 , в по господарських книгах мають однакові номери, тобто № 112.

Таким чином обом домоволодінням помилково надано однаковий номер, проте це різні господарства, про що свідчить довідка Сівко-Войнилівської ради від 17.12.2018 № 294 та по господарські книги.

На стороні вулиці ОСОБА_2 будинки мають кратні номери, після її будинку йде будинок під АДРЕСА_4 , таким чином її будинку мав бути присвоєний номер АДРЕСА_5 а будинку, який належав ОСОБА_10 і розташований перед будинком ОСОБА_2 мав бути присвоєний номер АДРЕСА_6

Після виявлення даної помилки виконавчий комітет Сівко-Войнилівської сільської ради прийняв рішення від 16.11.2017 № 14, відповідно до якого з метою врегулювання непорозуміння у зв`язку з помилкою у нумерації будинків у 2003 році, які розташовані по АДРЕСА_7 та беручи до уваги черговість у нумерації будинків по цій вулиці, вирішив житловому будинку , який належить родині померлого ОСОБА_10 присвоїти адресні реквізити: АДРЕСА_3 . Тобто з 16 листопада 2017 року домоволодінню, співвласником якого є апелянт ОСОБА_1 присвоєно інший номер - АДРЕСА_6

Рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради є підставою для внесення змін в правовстановлюючі документи апелянта на домоволодіння за вказаною адресою.

В засіданні апеляційного суду апелянт зазначила, що їй відомо, що номер його домоволодіння змінено та що предметом даного спору є зовсім інше домоволодіння, яке не було предметом спору у даній справі.

Відповідно до вимог пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси та(або) обов`язки апелянта ОСОБА_1 , тому апеляційне провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 362, ст. ст. 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 14 червня 2018 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19 червня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

В.Д. Фединяк