Дата документу 24.06.2019 Справа № 317/3371/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 317/3371/18 Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
№ 22-ц/807/1936/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.04.2014 р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24.09.2018 р. має заборгованість у сумі 23070,77 грн., яка складається з наступного: 14630,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9709,43 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1074,80 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.04.2014 р. у розмірі 23070,77 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.04.2014 р. між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір б/н у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. При отриманні кредитної картки відповідачка надала згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомлена у письмовому вигляді та зобов`язалася регулярно ознайомлюватися із змінами «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.ргіvаtbаnk.uа., що підтверджується її особистим підписом у заяві /а.с.7/.

Посилаючись на зазначену заяву відповідача та Умови та правила надання банківських послуг банк стверджував, що надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак з вказаної заяви відповідача не вбачається сума кредитного ліміту встановленого на кредитну картку та взагалі на можливо встановити на отримання якої саме картки (Карта «Универсальная» Карта класса Gold, Идентификация с паспортом, Карта для виплат, Преміальна карта) відповідач ОСОБА_2 надавала вказану заяву.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції врахував, що до матеріалів справи додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», однак з вказаного документу не встановлено які саме умови (процентна ставка, пільговий період, обов`язків щомісячний платіж, пеня, інше) розповсюджуються на кредитну карту видану відповідачу /а.с. 8/

Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики.

Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Враховуючи зазначені законодавчі положення, суд першої інстанції фактично зробив висновок про недоведеність укладення кредитного договору на умовах, зазначених позивачем.

Так, матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримала кредитний ліміт в розмірі 8000 грн., та скористалась ним, шляхом використання кредитних грошових коштів.

Як зазначив суд першої інстанції, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідачка не має заборгованості за тілом кредиту, проте має заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 14630,88 грн., нарахованої пені в розмірі 9709,43 грн., а також штрафів в розмірі 1574,80 грн.

Суд першої інстанції надав оцінку розрахунку, поданому позивачем, та зазначив, що вказаний розрахунок не підтверджує позовних вимог, позаяк за положеннями ст.ст. 534 ЦК України встановлена черговість погашення боргових зобов`язань, за якою тіло кредиту погашається в останню чергу після зарахування процентів і неустойки.

Тож суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що, з позовної заяви та наданих в обґрунтування доказів, неможливо перевірити на яку суму відповідачу нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 14630,8 грн., пеню в розмірі 9709,43 грн., а також штрафи в розмірі 500 грн. та 1074,80 грн., за відсутності заборгованості за тілом кредиту (основної заборгованості).

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтувань позову стосовно того, що з відповідачкою було укладено кредитний договір та з правилами кредитування та умовами договору відповідач була ознайомлена.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив у судовому рішенні і про те, що наданий банком розрахунок не містить розміру заборгованості за тілом кредиту, з чого можна зробити висновок про те, що тіло кредиту погашене, а відтак правомірність нарахування відсотків та пені не обґрунтована.

Також в апеляційній скарзі зазначається про те, що суд мав самостійно зробити розрахунок заборгованості, але так твердження не є переконливим, тому що позивачем не надано достатніх відомостей про строки та розміри погашення заборгованості,як і не надано відомостей про строк дії картки, а у заяві-анкеті такі реквізити як вид картки та строк її дії відсутні.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 24 червня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков