РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5821/18

пр. № 2/759/1145/19

03 червня 2019 року року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Васюри Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» (04080, м. Київ, вул. Хвойки, 15/15), третя особа: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1) про захист прав споживача шляхом визнання частково недійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Компаньйон Фінанс» в якому просив визнати частково недійсним договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 536253 від 02.11.2017р., що укладений між ним та ТОВ «Компаньойн Фінанс», а саме: в частині встановлення в ньому відсоткової ставки в розмірі 0,82 % в день; у частині встановлення процентної ставки за кожен день у разі прострочення в розмірі 2,5 % на прострочений ануїтетний платіж та 2,5 % на поточний залишок по тілу та встановлення пені за кожен день прострочення в розмірі 2,5 % поточного залишку по тілу.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 02.11.2017р. між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» підписано договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 536253. За умовами договору, відповідач надав кредитні кошти в розмірі 10 100,00 грн., з яких 100,0 грн. разова комісія. Сторонами встановлено строк дії договору до 30.04.2018р. та погашення кредиту відповідно до встановленого графіку платежів. Договором встановлена фіксована відсоткова ставка в розмірі 0,82 % в день. Разом з цим, встановлено відповідальність за неналежне виконання умов договору у вигляді штрафу - 200,00 грн. та пені за кожен день прострочення в розмірі 2,5 % поточного залишку по тілу. Крім цього, за неналежне виконання умов договору встановлена процентна ставка за кожен день у разі прострочення в розмірі 2,5% на прострочений ануїтетний платіж та 2,5 % на поточний залишок по тілу (п.5.3.; п.6 Договору). Всупереч чинного законодавства відповідачем порушено п.п.8,9,12,14 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та в договорі не зазначено; порядок обчислення процентної ставки та порядок сплати процентів; не визначено реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту у відповідності до Постанови Правління Національного банку України «про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» від 08.06.2017 № 49 ; не зазначено порядку та умов відмови від надання та одержання кредиту, а також в повній мірі не встановлена відповідальність сторін за порушення умов договору. Окрім цього, перед підписанням договору ТОВ «Компаньйон Фінанс» грубо порушило чинне законодавство у сфері захисту прав споживача, серед іншого ч. 2 ст.15 ЗУ про захист прав споживачів», яка визначає, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Вважає, що умови договору є несправедливими.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2018р. відкрито провадження у справі/а.с.15/.

03.06.2019р. ухвалою Святошинського районного суду м. Києва закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засідання не з`явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився , про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі, надав відзив.

У відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач під час підписання кредитного договору та заяви про надання згоди на обробку персональних даних ТОВ «Компаньйон Фінанс», був ознайомлений з умовами та тарифами відповідача. Наголосив, що відповідно до даної заяви , позивач підписався про те, що впевнений в тому, що всі умови зрозумілі та він чітко усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті необхідно буде сплачувати, та шляхом підписання цієї заява, він засвідчує, що у належній та доступній формі був проінформований про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Проценти за користування кредитом і неустойка за своєю природою є різними юридичними явищами, у зв`язку з чим до спірних правовідносин не може бути застосована норма п.5ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Для отримання кредиту позивач звернувся до відділення ТОВ «Компаньйон Фінанс» де йому співробітниками до укладення договору було надано інформацію необхідну для порівняння тарифних умов кредитування з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору. Свою згоду про погодження та ознайомлення з умовами кредитування позивач надав при підписанні кредитного договору. Після того, як ОСОБА_1 подав відповідний пакет документів співробітник ТОВ «Компаньйон Фінанс» створив відповідну заяву в програмному забезпеченні товариства. На підставі даної заяви здійснювалася вертифікація клієнта та приймалося рішення щодо можливості надання кредиту на зазначених умовах. Грошові кошти згідно договору були отримані позивачем в касі відділення. Спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначає, що заява про надання згоди на обробку персональних даних, надана ним 02.11.2017р. не містить істотних умов договору та підпадає під визначення ЗУ «Про захист персональних даних», а тому не може бути офертою. Також, відповідачем надається акт на видачу грошових коштів від 02.11.2017р. на суму 10 000 грн., при цьому в договорі зазначено 10 100 грн., з яких 100 грн. комісія, яку позивач не отримував і таких доказів не надано.

Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив до позовної заяви в якому зазначив, що ОСОБА_1 є дієздатною особою, яка в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитися від вчинення таких дій, що будуть суперечити його інтересам. Така особа, сама має визначати необхідну кількість часу, якої буде достатньо для прийняття рішення. Працівниками ТОВ «Компаньйон Фінанс» при обслуговуванні клієнтів час не встановлюється.

Суд, з`ясувавши всі обставини, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.11.2017 року між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №536253, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі - 10000,00 грн., з кінцевим строком повернення 30.04.2018р. з відсотковою ставкою в день 0,82 % та погашенням кредиту відповідно до встановленого графіку виплат/а.с.8/.

Відповідно до акту видачі грошових коштів від 02.11.2017р. ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн./а.с.29/.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною другою ст.627 ЦК України встановлено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 2ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Твердження позивача, що перед укладенням договору будь-якої інформації йому надано не було, що унеможливлювало зробити свідомий вибір, не підтверджено належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що уклавши кредитний договір та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені.

При цьому, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Цього зроблено не було, споживач кредитний договір підписав, отримав кредитні кошти, розпорядився ними на власний розсуд, а отже, визнавав у повному обсязі умови договору та погоджувався з ними. Та як вбачається із матеріалів справи здійснював часткове погашення кредиту/а.с.30-36/.

Кредитний договір був укладений у письмовій формі, у ньому вказано предмет договору, яким є надання кредитних коштів, визначено розмір кредиту, плату за користування кредитними коштами та строк повернення кредиту, договір підписаний обома сторонами. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застереження до договору не висловлювали.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

ОСОБА_1 є дієздатною особою, яка має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити її інтересам.

Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б обґрунтовували заявлені позовні вимоги та свідчили про недобросовісність ТОВ «Компаньйон Фінанс», при укладенні кредитного договору, невідповідність змісту правочину цивільному законодавству, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову йому відмовлено, тому суд не вирішує питання про стягнення з відповідача в рахунок держави судовий збір за розгляд даної справи на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 6, 14, 30, 203, 215, 230, 526, 626, 627, 628, 1054, 1055, 1056 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задовленні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» (04080, м. Київ, вул. Хвойки, 15/15), третя особа: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1) про захист прав споживача шляхом визнання частково недійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко