Справа № 159/621/19
Провадження № 2/159/939/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Панасюка С.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач вказує, що з 12.09.2017 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Однією сім`єю проживали з відповідачем у період з вересня 2017 року по січень 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 . З січня 2018 року сім`я фактично розпалася і з цього часу вона з дочкою проживає у будинку її батьків. За час шлюбу з відповідачем, за спільні кошти, було придбано наступне майно: ліжко, комод, модем, телевізор, лампу, столовий сервіз, набір посуду, всього майна на суму 20400 грн. З посиланням на норми ст.60 СК України та ст.70 СК України, позивач просила провести поділ спільного майна наступним чином. У власність позивача виділити комод, вартістю 2000 грн., модем, вартістю 1000 грн., телевізор, вартістю 7000 грн. та лампу, вартістю 200 грн. У власність відповідача виділити ліжко, вартістю 6900 грн., столовий сервіз, вартістю 2400 грн. та набір посуду вартістю 900 грн.

Заперечення відповідача.

Відповідач вказує, що разом з позивачем він проживав лише 4 місяці. Речі, які перераховані позивачем належать його батькам та не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач не надала доказів того, що комод, модем, телевізор, лампа, ліжко, столовий сервіз та набір посуду були придбані ними в період шлюбу та за спільні кошти. Просить в задоволенні позову відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

12.09.2017 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, актовий запис № 14.

Однією сім`єю сторони проживали у період з вересня 2017 року по січень 2018 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З січня 2018 року сім`я фактично розпалася і з цього часу сторони проживають окремо, позивач разом з дитиною з цього часу проживає у будинку її батьків.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Згідно ст.3 СК України, сім`ю тобто подружжя складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже, сторони становили собою сім`ю, в розумінні ст.3 СК України, у період з вересня 2017 року по січень 2018 року, тобто близько 4-х місяців.

Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст.71 СК України), або реалізується через присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Позивач зазначає, що за час шлюбу, ними було придбане наступне майно: комод вартістю 2000 грн., модем вартістю 1000 грн., телевізор вартістю 7000 грн., лампа вартістю 200 грн., ліжко вартістю 6900 грн., столовий сервіз вартістю 2400 грн. та набір посуду вартістю 900 грн., а всього майна придбано на суму 20400 грн.

За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників розгляду, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показання свідків.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК).

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Позивач стверджує, що перераховане нею майно є спільно нажитим сторонами. При цьому позивач не вказує, коли, за рахунок яких коштів і за яку ціну це майно було придбане, не надає найменшого опису цього майна, крім загальної його назви, не надає з приводу цих обставин жодного доказу чи бодай опису цього доказу з вказівкою місця його знаходження.

Позивач пояснює, що усі докази з приводу вказаних обставин знаходяться у відповідача, так само як і майно.

Однак, відповідач заперечує ці доводи і зазначає, що про перелічене у позовній заяві майно, як спільно нажите, йому нічого невідомо. Усе майно купувалося його батьками до шлюбу і до спільно нажитого не належить.

Позивач на підтвердження вказаних вище обставин надала 6 фотографій. Однак, ці фотографії існування вказаних обставин не доводять. З цих фотографій неможливо встановити, новий зображений на них телевізор, чи ні, нове ліжко, чи ні, неможливо встановити їх індивідуальні ознаки, кому зображені на фотографіях речі належить і звідки ці речі взялися. На фотографіях зображені також і речі, які позивач не відносить до спільно нажитих. Позивач не вказує, кому вказані речі належать і чому вони знаходяться разом з речами, які вона вважає спільно нажитими.

Обов`язок перерахувати речі, які відносяться до спільно нажитих, надати щодо цих речей якомога більше інформації, яка дозволить вирізнити їх щодо інших, надати докази щодо їх придбання і вартості, лежить на особі, яка ініціює поділ майна і стверджує про наявність спільно нажитого майна. В умовах, коли інша сторона заперечує, що спільно нажите майно існує і період сумісного проживання становить лише 4 місяці, такий обов`язок стає категоричним. Тобто, якщо позивач не виконає цей обов`язок, суд відмовляє в позові.

За умови існування спільно нажитого майна позивач мала можливість таке існування довести, навіть якщо майно залишилося у іншої сторони.

Позивач існування сумісно нажитого майна не довела, тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12-13, 19, 76, 133, 137, 142, 247, 258-259, 265, 280-286 ЦПК України, ст. ст. 3, 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:С. Л. Панасюк