ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 2-4783/2007

провадження № 22-ц/4809/1042/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.12.2007 року, суддя Франько М.Я., по справі за позовом Приватного підприємства «Агропромисловий комплекс «Артем» до Олександрійської міської ради, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Агропромисловий комплекс «Артем» звернулось у суд із позовом до Олександрійської міської ради, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.04.2006 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким ПП «Агропромисловий комплекс «Артем» придбало у ОСОБА_2 дві будівлі - промислова будівля, гараж, на земельній ділянці розміром 2,73 га, що знаходиться по вулиці Звенигородське шосе в м. Олександрія.

Зазначив, що сторони виконали умови договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно, зазначене в договорі купівлі-продажу, а покупець сплатив вартість майна в момент придбання майна. З приводу вартості та порядку розрахунку за майно, згідно договору купівлі-продажу, продавець претензій не має.

Позивач зазначив, що при зверненні до Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації позивачу відмовлено в реєстрації будівель в зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченого договору, крім того продавець нерухомого майна ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу двох будівель від 19.04.2006 року - промислова будівля, гараж, на земельній ділянці розміром 2,73 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на дві будівлі: промислова будівля, гараж, на земельній ділянці розміром 2,73 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.12.2007 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що рішення суду безпосередньо стосується її майнових прав та обов`язків. Суд не встановив дійсні обставини по справі , зокрема не перевірив повноваження осіб ОСОБА_2 та ПП «Агропромисловий комплекс «Артем» при укладені договору купівлі продажу , не перевірив документи які підтверджували право власності на відчужуване майно, наявність факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди та відсутності заборон на відчуження цього майна. Суд першої інстанції не встановив чи існує таке майно взагалі і де воно знаходиться, зважаючи на те, що місцем розташування визначена вулиця Звенигородське шосе у м. Олександрії без зазначення номеру будинку.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.12.2017 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.12.2007 року в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 19.04.2006 року, за яким Приватне підприємство «Агропромисловий комплекс «Артем» придбало у ОСОБА_2 гараж на земельній ділянці розміром 2,73 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на вказаний гараж скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17.04.2019 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.12.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2019 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволеню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 на момент відчуження нерухомого майна позивачеві був його власником, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.04.2006 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки умови договору купівлі-продажу виконані повністю, а саме покупець передав продавцю кошти в обумовленій договором сумі, а продавець передав майно, договір не оспорювався сторонами, тому позов підлягає задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Сторони в судове засідання не з`явились. Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 2 статті 220 ЦК України вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення зокрема з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 червня 2013 року в справі № 6-49цс13.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначає, що 19.04.2006 року укладено письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким Приватне підприємство «Агропромисловий комплекс «Артем» придбало у ОСОБА_2 дві будівлі - промислова будівля, гараж, на земельній ділянці розміром 2,73 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності ОСОБА_2 на предмет договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, на момент його відчуження, та на час задоволення судом першої інстанції позовних вимог Приватного підприємства «АК «Артем» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.

Також встановлено , що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідча ухилявся від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі продажу майна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наданого до суду апеляційної інстанції нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом гаражу від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 є власником незавершеного будівництвом гаража, який розташований за адресою:

АДРЕСА_1 (а. с. 32-33).

Гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 область м. Олександрія проспект Соборний 143, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 , якому він належав на праві спільної сумісної власності, на підставі дубліката, що має силу оригіналу, виданого державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області Лебедченко А. Д. 03 серпня 2016 року за № 250, замість втраченого договору № 158 купівлі-продажу незавершеного будівництвом гаража на аукціоні, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л. А. 08 червня 1998 року за № 3841.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на розгляді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться цивільна справа № 398/98/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Чернишов С. С., Управління житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування, Приватного підприємства «Агропромисловий комплекс «Артем», про повернення майна з чужого незаконного володіння (а. с. 34-36).

Зі змісту позовної заяви в цивільній справі № 398/98/17 вбачається, що позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилається на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2007 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу та визнано за Приватним підприємством «Агропромисловим комплексом « ОСОБА_5 » право власності на гараж розташований на АДРЕСА_1 .

Також в позові вказано, що розпорядженням Олександрійської міської ради, будівлям, належних позивачу , було присвоєно нову поштову адресу, а саме - АДРЕСА_1 . Зазначені обставини ніким не спростовані.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок , що гараж, право власності на який визнано за рішенням суду від 10 грудня 2007 року, за адресою АДРЕСА_1 , є тим самим гаражем, на який ОСОБА_1 набула право власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом гаражу від 24 жовтня 2016 року (а. с. 32-33), та який фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі продажу незавершеного будівництвом гаража від 24.10.2016 року придбала у ОСОБА_3 незавершений будівництвом гараж , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З зазначеного договору вбчається, що незавершений будівництвом гараж, що відчужується за даним договором, належить продавцю на праві спільної сумісної власності, на підставі дублікату , що має силу оригіналу, виданого ОСОБА_6 . державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Кіровоградської області 03.08.2016 року за реєстровим номером 250 замість втраченого договору №158 купівлі -продажу незавершеного будівництвом гаража на аукціоні посвідченого Бендеровою Л.А. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу 08.06.1998 року за реєстровим номером 3841.

Встановлені обставини свідчать, що особа яка звернулась з апеляційною скаргою , ОСОБА_1 підтвердила , що договором купівлі продажу, який є предметом даного судового розгляду порушуються її майнові права.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.12.2017 року прийнято часткову відмову ОСОБА_1 від поданої нею апеляційної скарги на рішення суду від 10.12.2007 року в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 19.04.2006 року, за яким Приватне підприємство «Агропромисловий комплекс «Артем» придбало у ОСОБА_2 промислову будівлю на земельній ділянці розміром 2,73 га та визнання за Приватним підприємством «Агропромисловий комплекс « ОСОБА_5 » права власності на вказану промислову будівлю. Апеляційне провадження в цій частині закрито.

Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції було грубо порушені норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема вбачається, що в спірному договорі купівлі продажу, який є предметом даного судового розгляду, гараж та промислова будівля зазначені як один майновий комплекс без окремого виділення з зазначенням ціни кожної будівлі, відповідно частково скасувати рішення суду першої інстанції є можлиим.

Крім того в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 мав юридичне право на володіння та розпорядження нерухомим майном зокрема промисловою будівлею та гаражем розташованих за адресою АДРЕСА_1 , а також що ОСОБА_2 ухилявся від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі продажу нерухомого майна.

Суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку , що розглядаючи спір, який виник між сторонами в справі, суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов передчасного висновку стосовно доведеності позовних вимог. Зазначені обставини є підставами відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.12.2007 - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Агропромисловий комплекс «Артем» до Олександрійської міської ради, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - відмовити.

Текст постанови складено 18 .06. 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: