Справа № 487/7004/18
Провадження № 4-с/487/21/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого - судді Біцюка А.В., за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 (54010, м. Миколаїв, вул. Котовського, 35) на неправомірні дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Робоча, 1), заінтересована особа ОСОБА_2 (54058, АДРЕСА_1),

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, щодо винесення постанови від 03.10.2018 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 13491,33 грн., в якій, посилаючись на незаконність дій державного виконавця, просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_3 від 03.10.2018 року за №25546153 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 13491,33 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2008 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.07.2008 року і до повноліття дитини. На підставі цього рішення 03.12.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2-4968. 02.04.2011 року державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ з виконання вищевказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження №25546153. Скаржник вказує, що у звязку з тим, що він не має офіційної роботи, вимушений виїжджати з місця свого проживання на підробітки у різні міста України, заробляти на проживання собі та своїй сімї разовими і нерегулярними заробітками, розмір яких не дозволяє сплачувати аліменти вчасно і у потрібному розмірі, станом на 30.09.2018 року він має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 44981,10 грн. 03.10.2018 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 13491,33 грн. на підставі ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з існуванням заборгованості сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки. Вказану постанову скаржник вважає незаконною та такою, що грубо порушує норми матеріального права оскільки до 28.08.2018 року за існування заборгованості по сплаті аліментів ніяких штрафів не існувало, такого виду відповідальності не було. Тобто за існування заборгованості по сплаті аліментів саме 28.08.2018 року у законодавстві України було погіршено становище боржника, введено новий вид відповідальності у вигляді штрафу, який визначається у залежності від строку накопичення заборгованості і її сумарного розміру. Скаржник вважає, що оскільки відповідно до Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, а в даному випадку дія закону погіршує становище людини, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Враховуючи вищевикладене, скаржник просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_3 від 03.10.2018 року за №25546153 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 13491,33 грн. по виконавчому провадженню №25546153, що становить 30% заборгованості зі сплати аліментів.

Заявник ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник заявника ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримував в повному обсязі, проси суд вказану скаргу задовольнити.

Представник Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_7 до судового засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також надав суду відзив на скаргу, в якому просить суд скаргу залишити без задоволення, оскільки державним виконавцем вжито заходи по накладенню штрафу на боржника в межах та у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», а тому скарга є безпідставною. Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини 9, частиною 14 статті 71 цього Закону, а саме: за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, обчислюється з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.07.2008 року і до повноліття дитини.

03.12.2018 року на підставі вказаного рішення Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2-4968.

На виконання вищевказаного виконавчого листа 02.04.2011 року державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ відкрито виконавче провадження №25546153.

У процесі виконавчого провадження, 05.09.2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулась до державного виконавця із заявою про накладення штрафу на боржника у звязку з наявністю у нього заборгованості зі сплати аліментів.

На підставі вказаної заяви головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 03.10.2018 року проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 30.09.2018 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів складає 44981,10 грн.

Крім того, 03.10.2018 року головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження №25546153 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу відповідно до ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в розмірі 13491,33 грн., оскільки сукупний розмір заборгованості перевищив суму відповідних платежів за 2 роки.

В своїй скарзі ОСОБА_1 спірну постанову вважає незаконною та такою, що грубо порушує норми матеріального права оскільки до 28.08.2018 року за існування заборгованості по сплаті аліментів ніяких штрафів не існувало, такого виду відповідальності не було. Тобто за існування заборгованості по сплаті аліментів саме 28.08.2018 року у законодавстві України було погіршено становище боржника, введено новий вид відповідальності у вигляді штрафу, який визначається у залежності від строку накопичення заборгованості і її сумарного розміру. Скаржник вважає, що оскільки відповідно до Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, а в даному випадку дія закону погіршує становище людини, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев'ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім іншого, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28.08.2018 року Законом № 1404-VIII установлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Наведене дає підстави дійти висновку про те, що з 28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 року (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 03.10.2018 року (тобто на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови) заявник ОСОБА_1, він же боржник у виконавчому провадженні № 25546153, згідно довідки-розрахунку від 03.10.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу у розмірі 44981,10 грн. Розмір вказаної заборгованості заявником не оспорюється, про що останній прямо зазначає в своїй скарзі.

Таким чином, враховуючи, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини девятої, частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», обчислюється з дня предявлення виконавчого документу до примусового виконання, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 13491,33 грн., вчинені відповідно до закону та в межах компетенції державного виконавця, а тому скарга ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 255, 260, 261, 353, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повне судове рішення (ухвалу) складено 15.03.2019 року.

Суддя А.В. Біцюк