Номер провадження 2/243/512/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

за участю:

секретаря судового засідання Колено Г.С.,

представника позивача Семібратової Д.О.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Департаменту патрульної поліції в особі представника Семібратової Дарини Олегівни до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.11.2016 року о 07-00 годині ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді інспектора роти № 4 батальйону УПП в містах Краматорську та Слов`янську ДПП, керуючи службовим транспортним засобом Toyota Prius, номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, рухаючись по вул. Святогірська у напрямку вул. Добровольського, не вибравши безпечної швидкості руху не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на перешкоду - опору ЛЕП, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, що призвело до завдання матеріальної шкоди. Порушивши вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_2 скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдану ним майнову шкоду в сумі 297477,55 грн. та судові витрати.

Представник позивача Семібратова Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити, наполягав, що спірні правовідносини врегульовані ЗУ «Про національну поліцію» та нормами ЦК України

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні у зв`язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду, та вказав, що на поліцейського, як на працівника, у випадках, не врегульованих спеціальним законодавством, поширюється трудове право і при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю. Вважає невірною позицію позивач щодо застосування до в спірних правовідносин норми ЗУ «Про національну поліцію» та ЦК України, оскільки він( позивач) виконував трудові (службові) обов`язки, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб, а отже, відповідальність має наставати за нормами трудового права. У випадку застосування ст. 132 КЗпП України підлягає застосуванню і ч. 3 ст. 233 КЗпП, де зазначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Зважаючи на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася 24 листопада 2016 року, а позов подано лише 29 грудня 2018 року, позивач пропустив строк для звернення до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, що беруть участь по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02.12.2016 року постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/10000/16-п ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.22).

Даною постановою встановлено, що 24 листопада 2016 року, о 07 год. 00 хв. в м. Слов`янськ на вул. Барвінківська, біля буд. № 36, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Toyota Prius, номерний знак НОМЕР_1 , з боку вул. Святогірська у напрямку вул. Добровольського, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на перешкоду - опору ЛЕП, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдав матеріальних збитків та порушив п. 12.1 ПДР України (а.с.22).

Згідно довідки № 1996/41/37/1/2019 від 21.03.2019 року, виданої відділенням кадрового забезпечення батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП, лейтенант поліції Ковтушенко О . А. (0013933) з 14.05.2016 року по 19.06.2018 року перебував на посаді інспектора роти № 4 УПП в м. Краматорськ та Слов`янськ ДПП. З 19.06.2018 року по теперішній час працює на посаді інспектора роти № 4 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП (а.с.81).

За фактом скоєного ДТП начальником Департаменту патрульної поліції призначено проведення службового розслідування. Факт порушення службової дисципліни інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Краматорськ та Слов`янськ ДПП рядовим поліції Ковтушенко О.А., що виразився у пошкодженні 24.11.2016 року службового автомобіля Toyota Prius, номерний знак НОМЕР_1 , підтвердився. Наказом начальника ДПП № 126 від 26.01.2017 року ОСОБА_2 оголошено догану (а.с.23-24).

Відповідно до висновку експертного дослідження №1/18-127Д від 29.07.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить Департаменту патрульної поліції відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ВІД 03.01.2017 РОКУ станом на момент проведення експертного дослідження складає 297 477,55 грн. (а.с.3-20).

Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції. Норми, які б регулювали матеріальну відповідальність працівників поліції, заподіяну ними під час виконання службових обов`язків, в ньому відсутні. Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст. 56 Закону № 580-VIII).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Суд враховує, що дана норма є бланкетною, тобто прямого посилання на норму закону, яка підлягає застосуванню в даному випадку, немає.

Звертаючись до суду із даним позовом, Департамент патрульної поліції наполягав, що спірні правовідносини врегульовані ЗУ «Про національну поліцію» та нормами ЦК України, у тому числі ст. 1166 ЦК України, якою врегульовано загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Проте, суд вважає вказані посилання хибними та набуває висновку, що ОСОБА_2 на момент завдання шкоди перебував та перебуває до тепер в трудових правовідносинах із позивачем, та враховуючи, що спеціальним законом «Про національну поліцію України» підстави та порядок покладення на поліцейських цивільно-правової відповідальності не врегульовано, до даного спору підлягають застосуванню загальні норми КЗпП України.

Вказаний висновок суду щодо необхідності застосування норми КЗпП України при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником поліції під час керування службовим транспортом, погоджений з правовою позицією, що міститься у постановах ВС від 25 жовтня 2018 року по справі № 203/3717/16-ц, провадження № 61-9993св18, та від 24 жовтня 2018 року по справі № 127/1702/17, провадження № 61-28999св18.

Отже, відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, зокрема п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності в його діях на час заподіяння шкоди повинен бути умисел. Умисне заподіяння шкоди має бути підтверджено фактом наявності умислу та свідомого бажання працівника заподіяти підприємству шкоду або допустити її настання.

Під час розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження завдання відповідачем шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу внаслідок умисних протиправних дій, а отже підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля відсутні.

Відтак, відповідальність відповідача за заподіяну шкоду обмежується середнім місячним заробітком працівника, розмір якого визначається довідкою про доходи № 672 від 14.03.2019 року та яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача в рахунок завданої матеріальної шкоди.

Проте, частиною 3 ст. 233 КЗпП України встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Оскільки із змісту позову не вбачається іншого, суд приходить до висновку, що позивачу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником, в день її заподіяння, тобто 24 листопада 2016 року, але в будь-якому випадку не пізніше прийняття постанови Слов`янського міскрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом із тим, до суду із даним позовом Департамент патрульної поліції звернувся лише 29 грудня 2018 року.

Із клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду з поважних причин відповідно до ст. 234 КЗпП України позивач не звертався і про наявність таких причин в позові не зазначав.

За таких обставин, позивач пропустив встановлений законом річний термін для звернення до суду з даним позовом, а відтак, після закінчення строку для звернення з позовами про стягнення з працівників шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям, працівник звільняється від обов`язку відшкодовувати завдану ним шкоду.

З огляду на наведене слід відмовити у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції в особі представника Семібратової Дарини Олегівни до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 20 червня 2019 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Д.В. Воронков