КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 373/2251/18

провадження № 22-ц/824/8338/2019

18 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2019 року у складі судді Свояка Д. В.,

встановив:

04.12.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05.02.2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору відповідач погодилась щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених вказаним договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість, яка станом на 18.11.2018 р. становить 11 862,77 грн та складається із заборгованості: за тілом кредиту у розмірі 2628,16 грн; відсотками за користування кредитом - 628,91 грн; за пенею - 7564,62 грн, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф ( фіксована частина) та 541,08 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду представник АТ КБ "Приватбанк" - Крилова О. Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на ті підстави, що з анкети-заяви вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. В анкеті-заяві відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також надав згоду, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами та умовами банківських послуг, Тарифів на сайті банку.

Позивачем надані належні та допустимі докази по справі, а саме: розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Проте суд першої інстанції вказаного не прийняв до уваги.

Крім того, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Відповідно до виписки з карткового рахунку відповідач активно користувалася кредитною платіжною карткою, що є неможливим без надання картки.

Отже, відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору про приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Позивач додав до позову саме ті Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідача. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був з ними ознайомлений.

Вважає, що суд звузив права позивача на судовий захист, оскільки виключив своєчасне вирішення спору та відстрочив час виконання відповідачем зобов`язання за договором.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підписана заява позичальника не містить посилання на конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, а тому відсутні підстави для висновку, що відповідач ознайомлений саме із тими Умовами та Правилами, які додані до позовної заяви. Крім того, позивачем змінювалось нарахування процентів в односторонньому порядку без згоди відповідача, що суперечить вимогам закону. Вимоги позивача про стягнення пені та комісії є необґрунтованими, оскільки ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Розрахунки заборгованості не є доказам наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами та мають інформаційний характер. З матеріалів справи неможливо встановити розмір кредитного ліміту при відкритті карткового рахунку.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів, даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 05.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанку із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вона погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами використання, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також вона зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, та регулярно самостійно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку.

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права.

Висновки суду першої інстанції про те, що позичальник не підписувала та не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг є необґрунтованими та спростовуються даними анкети-заяви, в якій зазначено, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також те, що він зобов`язується самостійно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті ПриватБанку.

У довідці АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 з терміном дії до 02/21, та НОМЕР_2 з терміном дії до 10/19 (а. с. 40).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач укладення кредитного договору з банком не оспорювала, користувалася кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість за кредитом, тобто погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю укладення кредитного договору між сторонами.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підтвердження укладення з відповідачем договору та виконання його умов, позивачем суду першої інстанції надані витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості.

Як вбачається з виписки по рахунку, відповідач неодноразово знімала кредитні кошти через банкомат, купувала продукти харчування, здійснювала перерахування на інші рахунки, поповнювала рахунок в терміналі самообслуговування.

Вказані дії відповідача свідчать про те, що вона погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були запропоновані позивачем, користувалася кредитними коштами та частково вносила грошові кошти на погашення заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем не надано суду доказів укладення з відповідачем кредитного договору та погодження між сторонами всіх істотних умов договору.

Укладення договору про надання банківських послуг, зокрема, кредитного договору, шляхом приєднання до договору на підставі ст. 634 ЦК України не суперечить нормам матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини.

При цьому, у порядку ст. 12 ЦПК України, відповідачем суду не було надано доказів, що вона була ознайомлена з іншими Умовами та Правилами надання банківських послуг, ніж ті, які були надані суду позивачем. Також відповідачем не було спростовано користування грошовими коштами, які були їй надані позивачем. Будь-яких заперечень з приводу позовних вимог відповідач суду не надала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань за укладеним договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна Gold», встановлена базова процентна ставка за користування кредитним коштами у розмірі 3,5% в місяць із розрахунку 360 днів на рік, яка нараховується на залишок заборгованості.

З наданого до позову розрахунку вбачається, що відсоткова ставка при нарахуванні заборгованості за процентами становила саме 3,5 % та не змінювалася.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано альтернативного, наданого позивачем, розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок, а відтак колегія суддів вважає доведеним, що станом на 18.11.2018 р. відповідач мав заборгованість за кредитним договором в сумі 11 862,77 грн, що складається із заборгованості: за тілом кредиту у розмірі 2628,16 грн; відсотками за користування кредитом - 628,91 грн; за пенею - 7564,62 грн, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф ( фіксована частина) та 541,08 грн - штраф (процентна складова).

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2 628,16 грн та процентів в розмірі 628,91 грн та необхідність їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь банку штрафів та пені, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Разом з тим, умовами договору передбачена і сплата відповідачем штрафу, в разі прострочення виконання зобов`язання, чим в свою чергу і скористалась сторона позивача, звернувшись до суду із вказаним позовом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України.

Згідно приписів статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Таким чином, нарахування банком пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов врегульовано, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, останній зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Враховуючи викладене, стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині та процентній складовій, який є меншим за сукупний розмір заборгованості по пені, що дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

За таких обставин загальний розмір зобов`язання, що виник у відповідача, у зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № б/н від 11.02.2016 р., складає 3 919,92 грн, з яких: 2 628,16 грн - тіло кредиту, 628,91 грн - відсотки за користування кредитом, штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 162,85,32 грн. (процентна складова).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 582,16 грн та за подання апеляційної скарги 873,25 грн, а всього 1 455,41 грн (33,04% від задоволених позовних вимог).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором б/н від 05.02.2016 р., що складає 3 919,92 грн., з яких: 2628,16 грн. - тіло кредиту, 628,91 грн. - відсотки за користування кредитом, штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 162,85 грн. (процентна складова).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 455,41 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк