УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 360/2857/18

провадження № 61-7061ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 5 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета

спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання договору іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня

2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», третя особа, яка

не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., про визнання договору іпотеки припиненим.

Постановою Київського апеляційного суду від 5 березня 2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» залишено без задоволення, а ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року - без змін.

Не погоджуючись із ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року та постановою Київського апеляційного суду

від 5 березня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

З аналізу статей 353 та 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України вбачається, що перегляду в касаційному порядку підлягає ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, після її перегляду в апеляційному порядку, виключно в частині дотриманням правил підсудності.

Касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» обґрунтовує тим, що предметом даного позову є вимога про визнання договору іпотеки припиненим, тому при відкритті провадження у справі суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, помилково виходив з того, що до цього спору застосовуються правила виключної підсудності. Дана справа за загальними правилами підсудності підсудна Печерському районному суду м. Києва за місцезнаходженням відповідачів.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до змісту пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи)

суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів,

до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається,

що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають

підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у цій справі, Бородянський районний суд Київської області виходив із того, що позовна заява відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, та керувався правилами виключної підсудності, що передбачено статтею 30 ЦПК України.

Переглядаючи зазначену ухвалу, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях суду першої інстанції при відкритті провадження у справі не вбачається порушення правил підсудності.

Позови, що виникають із кредитних правовідносин, пред`являються до суду

за загальними правилами підсудності. При цьому суд має враховувати право споживача на пред`явлення позову також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування цієї особи або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (стаття 28 ЦПК України ).

Правила статті 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3

«Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один

з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предметіпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають

із кредитних правовідносин» зазначено, що правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Як встановлено судами з позовної заяви, позивач ставить питання про припинення договору іпотеки нерухомого майна, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, правильно виходив з того, що в даному випадку застосовуються правила виключної підсудності, так як предметом спору є договір іпотеки нерухомого майна. Спір пов`язаний з правом позивача на нерухоме майно, тому правила загальної підсудності в даному випадку не застосовуються.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень,

касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Бородянського районного суду Київської області

від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 5 березня 2019 року є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Оскільки оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій

є законними і обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 5 березня 2019 року колегія суддів відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 5 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання договору іпотеки припиненим.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

В. А. Стрільчук