Провадження № 2/520/1160/19
Київський районний суд м. Одеси
У складі судді Калашникової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`являється, неодноразово сповіщався судом за місцем реєстрації.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Суд вислухав позивача, свідків,вивчив матеріали справи і встановив наступне:
На підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2016 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 . Квартира розташована на 1поверсі
АДРЕСА_3 , що розташована на 2-поверсі цього ж будинку є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2008 року.
26 червня 2018 року о 2 годині ночі в квартирі АДРЕСА_1 виникла пожежа, яка була ліквідована о 3 годині 52 хв.
Для ліквідації пожежі було залучено два відділення ДПРЧ-2,3, одне відділення ДПРЧ-1,8 АРЗ СП та три відділення ДЧСПТ-7. Для локалізації пожежі було залучено три ланки ГДЗС та працювало вісім стволів «Б».
При ліквідації пожежі квартирі позивача завдано значної шкоди: Так, в житлових кімнатах площею 11 кв.м. і площею 8 кв.м. натяжна стеля обвисла по всій площі, сталося намокання стін, що викликало замикання електропроводки, в жилих кімнатах та ванній кімнаті намокли і розбухли міжкімнатні двері, підлога, виготовлена з ламінату після намокання піднялась, відстала і потребує заміни, в кухні намокли стеля і стіни, на стелі обвалилась штукатурка.
ОСОБА_1 вимагає стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. Моральна шкода для позивача це негативні емоції та переживання і душевні страждання, що він переніс під час пожежі, спостерігаючи знищення належного йому майна- тільки що відремонтованої квартири, меблів, побутової техніки, інших предметів домашнього побуту. Неможливість протягом року користуватися житлом порушила звичний спосіб життя позивача. Позивач доводить, що пошкодження квартири внаслідок пожежі викликало погіршення стану фізичного здоров`я позивач є інвалідом 3-ї групи і після перенесеного стресу потребував медичної допомоги. Небажання відповідачевої сторони відшкодувати спричинену шкоду, змушує позивача нести додаткові матеріальні витрати: на виконання експертиз, на правову допомогу, на судові збори.
На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на наступні докази: витяги з Державного реєстру прав власності щодо квартири АДРЕСА_5 , акт про пожежу від 26.06.2018 року, в якому зазначено « причиною пожежі ймовірно є необережне поводження з вогнем не встановленою особою (особами) в квартирі АДРЕСА_6 ; пожежею пошкоджено : перекриття між Дахом та квартирами №63,74, коридор на другому поверсі, внаслідок ліквідації пожежі вогнегасною речовиною були залиті квартири, розташовані на 2 і 1 поверхах»; звіт причину виникнення пожежі, складений заступником начальника Приморського РВ 28.06.2018 року; актом про обстеження квартири, складений 02.07.2018 року працівниками дільниці №3 КП ЖКС «Фонтанський» і засвідчений керівником підприємства, письмовий лист-претензія ОСОБА_1 та інших постраждалих внаслідок пожежі до ОСОБА_4 , висновок судового експерта №30/2018 від 14.08.2018 року щодо розміру майнової шкоди, спричиненої позивачу внаслідок пошкодження квартири під час пожежі, пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 сусідів ОСОБА_1 .
Дослідивши надані стороною докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:
У статті 11 ЦК України серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків міститься «заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі».
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)
Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як випливає з статті 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Частинами 1 та 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Так, відповідно до акту про пожежу від 26.06.2018 року і звіту про причини виникнення пожежі від 28.06.2018 року, складених заступником начальника Приморського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області Гоголь М.В. « інтенсивні термічні пошкодження спостерігалися в житловій квартирі АДРЕСА_6 в АДРЕСА_7 розміщення ліжка; на лініях електроживлення відсутні сліди короткого замикання; слідів занесення джерела запалювання з зовні не виявлено; недопалки і свічки виявлені при огляді приміщення, де сталося загоряння, тому ймовірною причиною пожежі стало необережне поводження вогнем не встановленою особою (особами), що були на момент виникнення пожежі в квартирі АДРЕСА_6 ». В актах відображені пошкодження квартир (а.с.7-10). Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.19).
Стаття 322 ЦК України визначає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..13 Конституції України «власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству». У відповідності до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. за № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
З огляду на викладене, суд вважає, що надані позивачем докази доводять факт заподіяння ОСОБА_2 шкоди позивачу, оскільки відповідач не надав належних і достовірних доказів, що шкоди завдано не з його вини, а це є його обов`язком за приписами ст..1166 ЦК України. Розмір майнової шкоди позивач також довів належними і допустимим доказами висновком за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження, актом працівників КП ЖКС «Фрнтанський», кошторисом ремонтно-будівельних робіт» (а.с.22-28,11,36-51).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
За правилами, передбаченими ст. ст.16,23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У даному випадку судом встановлено, що відповідач, як власник квартири, не забезпечив дотримання правил пожежної безпеки в своїй квартирі, що стало причиною пожежі і пошкодженням квартири позивача.
З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує обставини по справі, та вважає, що пошкодженням квартири, позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок цього, позивач були позбавлений в повному обсязі користуватись своєю квартирою, що суттєво погіршило якість його життя, що безумовно змінило його налагоджений життєвий ритм. Позивач належних і допустимих доказів погіршення стану здоров`я, пов`язаного з пошкодженням квартири, не надав. Тому, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню і з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди належить стягнути 10 000 грн.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).
Відповідно до ст.139 ЦПК України, до судових витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведення експертизи. П.1 ч.3 ст.133 ЦПК України відносить до судових витрат і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до наданих квитанцій судові витрати позивача складають: 4000 грн витрати на проведення експертного дослідження, 6000 грн витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 10.01.2019 року позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідач зобов`язаний сплатити на користь державі судовий збір в сумі 942 грн 73 коп.
Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Стягнути з з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований АДРЕСА_8 (ІПН невідомий) на користь держави судовий збір в сумі 942 грн 73 коп.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 14.06.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.