Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/424/19
Провадження № 2/273/195/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді Бєлкіної Д.С., секретаря судових засідань Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який згодом уточнила, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 12103,01 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2018 року по 31.01.2019 року, пов`язаних з невиконанням грошового зобов`язання по відшкодуванню заподіяної матеріальної та моральної шкоди, завданою смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 03.01.2013 року по справі №0602/86/2012, та трьох відсотків річних за користування несплаченими грошовими коштами за період з 10.02.2018 року по 10.02.2019 року в сумів 1488,08 грн., а всього стягнути 13591,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Баранівського районного суду від 03.01.2013 року по справі №0602/86/2012 стягнуто з відповідача на її користь кошти в сумі 2602,50 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 50 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 52602,50 грн. Вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні державного виконавця Києво Святошинського відділу ДВС. Відповідачем рішення суду не виконано, останнім сплачено лише 3000,00 грн. боргу, несплачений борг становить 49602,50 грн. Відповідач надалі ухиляється від виконання рішення суду, через що внаслідок інфляційних процесів позивач за період з 01.01.2018 року по 31.01.2019 року зазнала інфляційних втрат в сумі 12103,01 грн., а також за користування коштами позивача відповідач має обов`язок сплати їй три відсотки річних за користування вказаними коштами в сумі 1488,08 грн. за період з 10.02.2018 року по 10.02.2019 року, а всього 13591,09 грн. Оскільки відповідач добровільно сплатити вказані кошти відмовляється, тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

07.06.2019 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме збільшила вимоги в частині інфляційних втрат за період з 01.01.2018 року по 31.01.2019 року, пов`язаних з невиконанням грошового зобов`язання по відшкодуванню заподіяної матеріальної та моральної шкоди, завданою смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області до 13660,53 грн. Дану заяву обґрунтовує тим, що при написанні первісного позову була допущена арифметична помилка.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з частиною 5 вказаної статті у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Ознайомившись з матеріалами заяву про збільшення позовних вимог, встановлено, що остання подана до суду після першого судового засідання, яке було призначене на 02 квітня 2019 року. Тому відповідно до ч.2 ст. 126 ЦПК України, суд залишає вказану заяву без розгляду, оскільки не виконані вимоги п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, заява подана після закінчення процесуального строку, клопотань про його поновлення (продовження) від позивача (його представника) не надходило.

Учасники справи про день, час і місце розгляду повідомлені належним чином (а.с. 72,73,74).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило.

Від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з розміром інфляційних втрат, оскільки вважає що за період з 01.01.2018 року по 31.01.2019 року їх розмір складає в сумі 5394,16 грн., тому просить в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 6708,85 грн. відмовити. Крім того він просив залишити заяву позивача про збільшення позовних вимог без розгляду та повернути останньому відповідно до ч.5 ст. 49 ЦПК України. (а.с. 43,44,75)

У відповіді на відзив відповідача на позовну заяву представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 зазначила, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_5 використав невірну формулу розрахунку інфляційних втрат. Пояснила, що у даному випадку розмір інфляційних втрат розраховується шляхом множення помісячних індексів за вказаний період на суму боргу, а не шляхом множення суми індексів на суму боргу. В уточненні позовній заяві зазначила що інфляційні втрати за період з 01.01.20108 року по 31.01.2019 року визначаються шляхом віднімання від суми інфляційних втрат за період з 01.01.2014 року по 31.01.2019 року суми інфляційних втрат за період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року , які були стягнуті постановою Житомирського апеляційного суду від 12.11.2018 року №273/154/18. Період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло у нього за рішенням Баранівського районного суду Житомирської області № 0602/86/2012 року від 03.01.2013 року, розпочався з дня набрання цим рішенням законної сили, тобто з 28.02.2013 року. Користуючись своїм правом вибору, позивач виявив бажання вважати початком періоду вказаного грошового зобов`язання 01 січня 2014 року. За вказаних обставин, позивач ОСОБА_1 просить уточнений позов задовольнити в повному обсязі. (а.с. 63-64, 51-62)

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи щодо первісних позовних вимог, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Баранівського районного суду від 03.01.2013 року по справі № 0602/86/2012 з відповідача на користь позивача стягнено 2602.50 грн. матеріальної шкоди та 50000.00 грн. моральної шкоди, разом-52602.50 грн. (а.с. 5-8). Рішення набрало чинності 28.03.2014 року. На підставі вищевказаного рішення суду ОСОБА_1 15.04.2013 року видано виконавчий лист від 15.04.2013 року №0602/86/2012.(а.с. 14).

Як встановлено постановою Житомирського апеляційного суду від 12.11.2018 року № 273/154/18 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 22.04.2013 року. З моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_6 сплатив ОСОБА_1 лише 3000,00 грн. В іншій частині рішення суду відповідачем не виконано. (а.с. 11-13).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тому, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначила, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням, а тому у разі порушення вказаного грошового зобов`язання у особи виникає право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_6 має грошове зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 , що підтверджує рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 03.01.2013 р., яке набрало законної сили 29.03.2014 р., про стягнення з відповідача на користь позивача 2602,50 грн. майнової шкоди та 50000,00 грн. моральної шкоди. Рішення на даний час відповідачем не виконано.

Тому ОСОБА_1 має право як кредитор грошового зобов`язання вимагати від ОСОБА_6 , боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Щодо формули розрахунку суми інфляційних втрат щодо несплаченої суми боргу за період з 01.01.2018 року 31.01.2019 року суд вважає , що наведений розрахунок позивачем є вірним з наступних підстав.

Виходячи з Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, позивач правильно визначив індекс, шляхом множення індексів за кожний місяць за весь спірний період. Остаточна сума за період з січня 2018 року по січень 2019 року визначається шляхом віднімання від суми інфляційних втрат за період з 01.01.2014 року по 31.01.2019 року суми інфляційних втрат за період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року , які були стягнуті постановою Житомирського апеляційного суду від 12.11.2018 року №273/154/18. Початок періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання слід вважати січень 2014 року.

Щодо формули розрахунку суми 3% річних, то у разі періоду який визначається повними календарними роком ,вони розраховується шляхом множення суми боргу на 3% та на кількість календарних років прострочки, а саме 49602,50 грн.* 3%/*1 рік. На підставі викладеного суду вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за період з 10.02.2018 року до 10.02.2019 року слід задовольнити в межах заявлених позивачем вимог, оскільки його розрахунок є вірним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 768,40 гривень.

На підставі ст.ст. 11,509, 524, 533-535,625 Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 12103,01 грн. (дванадцять тисяч сто три гривні 01 копійку) інфляційних втрат за період з 01 січня 2018 року по 31 січня 2019 року, пов`язаних з невиконанням грошового зобов`язання по відшкодуванню заподіяної матеріальної та моральної шкоди, завданою смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 03 січня 2013 року по справі №0602/86/2012, та трьох відсотків річних за користування несплаченими грошовими коштами за період з 10 лютого 2018 року по 10 лютого 2019 року в сумів 1488,08 грн., а всього стягнути 13591,09 грн. (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одну гривню 09 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.С. Бєлкіна