КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 376/1680/16-ц

провадження № 22-ц/824/8333/2019

27 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Макаровій К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шаліївської сільської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування, за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року у складі судді Клочка В.М.,

встановив:

15.09.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою площею 50 га, розташованої на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області в порядку спадкування за законом для ведення селянського (фермерського) господарства після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і мав державний акт серії НОМЕР_1 на право постійного користування землею, виданий Сквирською районною радою народних депутатів 21.11.1994 року.

Посилався на ті підстави, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є він, його мати - ОСОБА_2 , та дві його сестри - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 50 га, яка розташована на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області та була надана останньому для ведення фермерського господарства на підставі рішення Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06.09.1994 року,що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.6.1 Статуту селянського фермерського господарства "Фіволта", затвердженого засновником ( його батьком), він є головою цього господарства. На даний час він продовжує офіційно обробляти земельну ділянку "Фіволта", яка була надана покійному батьку в постійне користування, веде його виробничу і господарську діяльність, сплачує податки, тобто фактично прийняв спадщину по селянському (фермерскому) господарству.

Враховуючи положення ст.1228 ЦК України, ту обставину, що спірна земельна ділянка на даний час використовується за цільовим призначенням, він є головою фермерського господарства, вважав, що існують правові підстави для визнання за ним права постійного користування землею відповідно до державного акта на право постійного користування, виданого його покійному батьку. Всі інші спадкоємці першої черги - треті особи по справі, відмовляються від цього права на його користь, про що подано відповідні заяви.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га, розташованої на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області в порядку спадкування за законом для ведення селянського (фермерського) господарства після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і мав державний акт серії НОМЕР_1 на право постійного користування землею, виданий Сквирською районною радою народних депутатів 21.11.1994 року.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Київській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Так, судом першої інстанції не було залучено до участі в справі Головне управління Держгеокадастру у Київській області та ухвалено рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 17.11.2016 №308, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Київської області.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Київській області в особі держави є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення ( для ведення фермерського господарства) загальної площі 47,7232 га, що розташована та території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області ( кадастровий номер НОМЕР_2 ).

24.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Київській області з клопотанням щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 50 га, яка розташована на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області на 49 років.

За результатами розгляду зазначеного клопотання Головним управлінням Держземагенства у Київській області прийнято наказ від 24.01.2014 року № КИ/:04:016/00012631 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Отже, позивачем була розпочата процедура отримання спірної земельної ділянки в оренду, яка не закінчена.

Таким чином при звернення до суду з вказаним позовом позивач усвідомлював, що спірна земельна ділянка площею 47,7232 га перебуває у власності держави та не може успадковуватись, а належним відповідачем у даній справі має бути Головне управління Держгеокадастру у Київській області.

Передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування,перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області - Шкарбан А.П. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5

За свого життя ОСОБА_5 був засновником селянського (фермерського) господарства "Фіволта", розташованого за адресою: Київська область , Сквирський район , село Шаліївка, вул. Пушкіна, 11.

ОСОБА_5 на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Сквирської районної Ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06.09.1994 року № 12-02-22 надано в постійне користування земельну ділянка площею 50,0 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Шаліївської сільської ради. Землю надано для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 .

10 вересня 2016 року Сквирська районна державна нотаріальна контора Київської області відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що до 01 січня 2008 року спадкодавець не переоформив право власності на земельну ділянку.

За змістом частини першої статті 14 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Статтею 23 цього Закону передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 цього Закону, до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об`єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2014 р . ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 50,00 га, яка розташована в межах Шаліївської с/р на 49 років для ведення фермерського господарства (а.с.64).

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 24.01.2014 №КИ/:04:016/00012631, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області, для ведення фермерського господарства (а.с.63).

Доказів порушення права ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства в оренду матеріали справи не містять.

З огляду на те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини, правові підстави для задоволення вказаного позову відсутні.

Ухваленим судовим рішенням суду першої інстанції порушуються права Головного управління Держгеокадастру у Київській області на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, що підлягають судовому захисту.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову неправильно застосував положення частини другої статті 407 ЦК України та частини другої статті 102-1 ЗК України та дійшов помилкових висновків про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, входить до складу спадщини і передається спадкоємцям у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору.

На підставі викладеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог та задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь Головного управління Держгеокадастру у Київській області підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 826, 80 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Шаліївської сільської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Київській області судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 826,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк