Провадження № 2/760/4072/19
В справі № 760/2751/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року Солом"янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

відповідача- ОСОБА_3

представника відповідача- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дитини.

Також просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3 000, 00 гр. на її утримання до досягнення дитиною - донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку, починаючи з 01 серпня 2018 року.

Посилається в позові на те, що з 14 листопада 2015 року перебуває в шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу мають дитину, доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент звернення до суду вони з відповідачем не проживають разом, спільного господарства не ведуть.

Дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні, відповідач участі в утриманні дитини не приймає.

Зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований, має змогу утримувати дитину та її, зобов`язаний до цього законом, а тому просить задовольнити позов.

Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували.

Відповідач зазначив, що 07 березня 2019 року він з позивачкою фактично вирішили між собою зазначені питання, оскільки ним було надано позивачці грошові кошти в розмірі 30 000, 00 доларів США для придбання житла для дитини.

Зазначена грошова сума перевищує розмір аліментів, які позивачка просить стягнути з нього, а тому право на утримання фактично припинилось.

Оскільки дитина проживає з позивачкою, то саме остання повинна реалізувати надані ним грошові кошти для придбання житла.

Крім того, зазначав, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, а тому він не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачці.

Виходячи з цього, просить відмовити в позові.

Скориставшись своїм правом, позивачка надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що факт передачі відповідачем 30 000, 00 доларів США на придбання житла для дитини не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Крім того, зазначила, що обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину виникає незалежно від того, чи є у нього на утриманні непрацездатні батьки чи ні.

Також зазначила, що факт такого утримання відповідачем жодним чином не підтверджується, а утримання її та їх неповнолітньої дитини передбачено законом

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

07 травня 2019 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь, в якому відповідач наполягав, що виплачена ним сума в розмірі 30 000, 00 гр. покриває необхідну суму для утримання дитини і у зв`язку з такою виплатою його обов`язок на утримання дитини припиняється.

Також зазначив, що оскільки державна допомога, що надається його батькам, не є достатньою, він змушений допомагати їм, а тому утримувати позивачку змоги не має.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України ).

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що 14 листопада 2015 року між сторонами був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського міського управління юстиції зроблений актовий запис № 2646.

Від шлюбу сторони мають дитину, доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

/ а.с.6 /

З серпня 2018 року сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю.

Відповідно до ч.ч.7,10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в т.ч. щодо її матеріального утримання,і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи в не спростовується відповідачем, він є працездатним, отримує стабільну заробітну плату, тобто має змогу та зобов`язаний утримувати свою малолітню дитину.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в цій частині.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника в судовому засіданні в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Заперечуючи проти вимог позивачки, будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, відповідач не надав.

Посилання відповідача на необхідність надання матеріальної допомоги батькам також не може судом прийматися до уваги, виходячи з наступного.

В статтях 172, 202 СК України законодавець визначив, що право на утримання від повнолітніх дітей батьки мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги / ст.202 /, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Так, з точки зору закону необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків.

До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Суд при цьому також зважає на те, що будь-яких доказів, необхідних для такого визнання, відповідач суду також не надав, а тому дані обставини не можуть враховуватися судом.

Виходячи з викладеного, відсутності доказів потреби батьків позивача в матеріальній допомозі, ці твердження не можуть прийматися до уваги.

Крім того, суд зважає також на те, що відповідачем взагалі не наданого будь-яких доказів як щодо батьків, так і їх матеріального становища.

Суд також вважає, що обов`язки батьків щодо дітей не можуть обмежуватися лише аліментними обов`язками, а тому посилання відповідача на передачу грошових коштів відповідачці на придбання житла дитині також не може прийматися до уваги.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як зазначено вище, відповідач є працездатною особою.

Згідно поданої декларації займає посаду головного консультанта Головного контрольного департаменту Адміністрації Президента України.

Таким чином, відповідач, з точки зору закону, здатний надавати утримання позивачці, як матері дитини, в порядку, визначеному законом.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки і в цій частині.

Звертаючись до суду, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, починаючи з 01 серпня 2018 року.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Судом встановлено та не спростовується позивачкою, з моменту окремого проживання відповідач надавав їй матеріальну допомогу на утримання дитини.

Доказів зворотнього остання суду не надала, як і доказів вжиття нею заходів для утримання з відповідача аліментів та його ухилення від їх сплати.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині та стягнення аліментів за минулий час.

Крім того, враховуючи, що відповідач має стабільний роботу та стабільний заробіток, суд приходить до висновку про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та позивачки в частці від його доходу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначає, що з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 1 921, 00 гр.

Враховуючи викладене, наявності двох вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 536, 80 гр. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 180, 181, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 / аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку /доходів /, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 січня 2019 року і до її повноліття.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 / аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку /доходів /, починаючи з 28 січня 2019 року і до досягнення дитиною 3-х річного віку, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_3 80 гр. судового збору на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 червня 2019 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва