Справа № 333/180/19
Провадження № 2/333/843/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Здановської К.Ю.,

представника позивача Пономаренка О ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 1» Запорізької міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико санітарної допомоги № 6» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання дії протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_3 до КЗ «Центр первинної медико санітарної допомоги № 6» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради, КУ «Міська лікарня № 1» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

12 січня 2016 року через онкологічне захворювання позивача прооперували, внаслідок чого 30 січня 2017 року МСЕК встановлено їй другу групу інвалідності. У результаті операції позивач вимушена користуватися калоприймачем, потребує постійної допомоги у самообслуговуванні, оскільки, окрім іншого, ще має остеохондроз шийної частини хребта. Позивач проживає у будинку з пічним опаленням, знаходитися біля якої їх протипоказано через високі температури та пройдений у звязку із лікуванням курс опромінення. Зазначає, що в разі перегріву рівень лейкоцитів у її крові понижується. Вказані обставини звужують можливості позивача у самообслуговуванні, яку постійно надає позивачу їй чоловік ОСОБА_2

26 січня 2018 року позивач звернулася до сімейного лікаря Центру медико санітарної допомоги № 6 щодо необхідності отримання висновку ЛКК про потребу позивача у постійному сторонньому догляді, проте за повідомленням завідуючої закладу підстави для отримання догляду у позивача ОСОБА_3 були відсутні.

Не погоджуючись із вказаною позицією, чоловік позивача звернувся зі скаргою до міського голови м. Запоріжжя, у наслідок чого у результаті розгляду звернення було рекомендовано звернутися до ЛКК Міської лікарні № 1. 05 лютого 2018 року чоловік позивача повторно звернувся до міського голови за наслідком чого була призначена ОСОБА_4 у Центрі на 26 лютого 2018 року.

26 лютого 2018 року під час ЛКК позивач була оглянута лікарями, за висновком комісії встановлено, що ОСОБА_3 не потребує сторонньої допомоги та здатна до самообслуговування. Після отримання висновку позивачем було встановлено, що останній складений не Центом, а Міською лікарнею № 1, згоду на обстеження в якій позивач не надавала.

Позивач вказує, що лікарі, які проводили її огляд з метою надання висновку ЛКК є іншими, аніж ті, що вказані у її індивідуальній програмі реабілітаціє. Вважає, що Центр безпідставно передав повноваження ЛКК до лікарні № 1. ЛКК не залучено до огляду позивача лікарів, вказаних у її індивідуальній програмі, не враховані необхідність позивача у сторонній допомозі, що призвело до прийняття безпідставного та необґрунтованого висновку.

Позивач просить: 1) визнати протиправним та скасувати висновок лікарсько консультативної комісії КУ «Міська лікарня» № 1 від 26 лютого 2018 року; 2) визнати протиправними дії КЗ «Центр медико санітарної допомоги № 6» в частині безпідстаного передання вирішення питання стосовно визнання потреб ОСОБА_3 в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування до КУ «Міська лікарня №1», а також протиправною бездіяльність в частині не проведення засідання лікарсько консультативної комісії стосовно визначення потреби ОСОБА_3 в сторонній допомозі та її здатності до самообслуговування; 3) зобов`язати КЗ «Центр медико санітарної допомоги № 6» провести медичне обстеження ОСОБА_3 , із залученням лікарів, визначених в її індивідуальній програмі інваліда, та розглянути питання потреб ОСОБА_3 в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування із залученням спеціалістів органів соціального захисту населення за місцем проживання, з огляду на параметри її оцінки (епізодична, регулярна або постійна, регульована чи не регульована).

Ухвалою суду від 29 січня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

12 лютого 2019 року клопотання представника позивача було задоволено, замінено відповідачів КУ «Міська лікарня № 1» на Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня № 1» Запорізької міської ради, КЗ «Центр первинної медико санітарної допомоги № 6» на Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико санітарної допомоги № 6»Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради.

20 лютого 2019 року від КУ «Міська лікарня № 1» Департаменту охорони здоров`я ЗМР до суду надійшов відзив, в якому вказано, що оскільки «Центр медико санітарної допомоги № 6» відноситься до первинного рівня надання медичної допомоги, то надання довідки ЛКК без залучення лікарів міської лікарні № 1 не можливою. Після надання 26 лютого 2019 року лікарнею довідки, позивач було роз`яснено право на звернення до МСЕК з метою перегляду групи інвалідності, оскільки право на постійний сторонній догляд чи допомогу мають інваліди першої групи, після винесення висновку якого ЛКК знову буде розглянуто питання щодо надання стороннього догляду чи допомозі ОСОБА_3 КУ «Міська лікарня № 1» Департаменту охорони здоров`я ЗМР просив у задоволенні позову відмовити повністю та назначити позивачу повторну МСЕК для перегляду та посилення групи інвалідності.

11 квітня 2019 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико санітарної допомоги № 6» Департаменту охорони здоров`я ЗМР до суду надійшли пояснення, в яких вказано, що у штатному розкладі останнього є лікарі загальної практики сімейні лікарі та педіатри, лікарі хірурги онкологи відсутні, бо відносяться до лікарів вторинної (спеціалізованої ланки), через що лікарі Центру № 6 не могли позивачу видати довідку ЛКК. В свою чергу ЛКК закладу охорони здоров`я приймає рішення про потребу у сторонньому догляді на підставі висновку МСЕК. Оскільки в індивідуальній програмі реабілітації Бєлої Т.М. встановлено другий ступень обмеження з показниками до трудової діяльності та можливості до самообслуговування, то Центр № 6 вбачає відсутність порушень щодо встановлення позивачу потреб у сторонньому догляді. Вказано, що Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико санітарної допомоги № 6» вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, через що у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Ухвалою суду від 21 травня 2019 року підготовче засідання по справі закрито, справи було призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, до суду направила свого представника.

Представник позивача адвокат Пономаренко О.О., позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити.

Відповідачі, повідомлені своєчасно та належним чином, до суду своїх представників не направили, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнямособи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною комісією Серії АВ №0821245, виданої 30 січня 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній встановлено ІІ групу інвалідності безстроково по загальному захворюванню. Вказано, що останній показано легка праця без шкідливих умов і факторів, праця по індивідуальному графіку роботи. Огляд у лікарів проктолога, хірурга, невропатолога та терапевта.

В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 229 від 30 січня 2017 року, яка складена удруге, вказано, що ОСОБА_3 потребує спеціального одягу широкого бандажу, ступінь обмеження до виконання індивідуальної програми реабілітації до самообслуговування ІІ, до пересування ІІ, по трудовій діяльності ІІ.

З метою встановлення потреби у сторонній допомозі або догляду та створення з приводу цього лікарсько консультативної комісії, ОСОБА_3 неодноразово зверталася до лікаря КЗ «Центр медико санітарної допомоги № 6».

З наданої 02 лютого 2018 року Департаментом охорони здоров`я ЗМР відповіді вбачається, що робота лікарсько консультативної комісії КЗ «ЦПМСД №6» здійснюється відповідно до наказу МОЗ України від 09 квітня 2008 року № 189 «Про затвердження положення про експертизу тимчасової непрацездатності». Склад лікарсько консультативної комісії КЗ «ЦПМСД №6», затверджений наказом головного лікаря центру від 02 січня 2018 року № 1/р, до складу комісії входять завідувачі та лікарі амбулаторій.

У «Положенні про експертизу тимчасової непрацездатності», затвердженому 09.04.2008 Наказом МОЗ України №189, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за №589/15280, зазначено, що лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я ухвалює рішення щодо направлення хворих при необхідності на консультацію, обстеження та лікування, встановлення зв`язку захворювання з умовами праці до спеціалізованих та високоспеціалізованих закладів охорони здоров`я (п.5.3.6.) та направляє пацієнтів в інші заклади охорони здоров`я, залучає у разі потреби до роботи ЛКК суміжних фахівців (5.3.11).

Відповідно до витягу із наказу КУ «Міська лікарня № 1» Департаменту охорони здоров`я ЗМР від 03 січня 2018 року № 54, у поліклінічному відділенні лікарні створено лікарсько консультативну комісію, до складу якої входять заступник головного лікаря, завідуючий терапевтичним відділенням, завідуючий хірургічним відділенням, лікарі неврологи, зав. жін. консультації.

Тобто, з наведеного вбачається, що передача КЗ «Центр медико санітарної допомоги № 6» питання про встановлення потреби ОСОБА_3 у сторонній допомозі чи догляді до ЗУ «Міська лікарня №1» відповідає нормам «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», затвердженому 09 квітня 2008 року Наказом МОЗ України №189», оскільки в КЗ «Центр медико санітарної допомоги № 6» відсутні лікарі спеціалісти, огляд яких визначений ОСОБА_3 у довідці МСЄК.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнати протиправними дії КЗ «Центр медико санітарної допомоги № 6» в частині безпідставного передання вирішення питання стосовно визнання потреб ОСОБА_3 в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування до КУ «Міська лікарня №1», а також протиправною бездіяльність в частині не проведення засідання лікарсько консультативної комісії стосовно визначення потреби ОСОБА_3 в сторонній допомозі та її здатності до самообслуговування, задоволенню не підлягають.

З цих же підстав не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язаня КЗ «Центр медико санітарної допомоги № 6» провести медичне обстеження ОСОБА_3 , із залученням лікарів, визначених в її індивідуальній програмі інваліда, та розглянути питання потреб ОСОБА_3 в сторонній допомозі та здатності до самообслуговування із залученням спеціалістів органів соціального захисту населення за місцем проживання, з огляду на параметри її оцінки (епізодична, регулярна або постійна, регульована чи не регульована).

Щодо вимог про визнання протиправним та скасування висновоку лікарсько консультативної комісії КУ «Міська лікарня» № 1 від 26 лютого 2018 року, то слід вказати наступне.

03 січня 2018 року головним лікарем КУ «Міська лікарня № 1» затверджені положення про лікарсько консультативну комісію (ЛКК), якої визначені повноваження останньої.

Відповідно до ч.ч 3-6 ст. 69 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» під час проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності приймається рішення про направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення наявності та ступеня стійкого розладу функцій організму, причини, часу настання і групи інвалідності. Експертиза стійкого розладу функцій організму здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначають реабілітаційні заходи відповідно до Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні». Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абз. 1 п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого 03 грудня 2009 року постановою Кабінету Міністрів України № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

У п. 2.2 Розділу ІІ «Інструкції про встановлення груп інвалідності» зазначено, що здатність до самообслуговування - можливість ефективно виконувати соціально-побутові функції і задовольняти потреби без допомоги інших осіб. Параметри оцінки - інтервал часу, через який виникає потреба в допомозі: епізодична допомога (рідше одного разу на місяць), регулярна (декілька разів на місяць), постійна допомога (декілька разів на тиждень - регульована або декілька разів на день - нерегульована допомога).

Відповідно до п. 26 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого 03.12.2009 постановою Кабінету Міністрів України від №1317, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

У п. 27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого 03 грудня 2009 року постановою КМУ № 1317, зазначено, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. … Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. …».

Позивачем, його представником не доведено наявність у ОСОБА_3 . значних порушень життєдіяльності людини, які б свідчили про потребу у сторонній допомозі або нагляді.

Поряд із викладеним, суд вважає за необхідне вказати, що до повноважень ЛКК відноситься вирішення питань про направлення особи на МСЄК на огляд або консультацію у випадках, затверджених постановою КМУ від 04 квітня 1994 року № 221 «Про затвердження Порядку організації та проведення медико соціальної експертизи втрати працездатності», тому позивач має право звернутися до ЛКК з метою вирішення питання про направлення її до МСЄК для посилення групи інвалідності, що надасть позивачу право на отримання стороннього догляду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 1» Запорізької міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико санітарної допомоги № 6» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання дії протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 26 червня 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва