Постанова

іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 372/1408/16-ц

провадження № 61-20062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційнийбанк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року у складі судді Кравченка М. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Голуб С. А., Сліпченка О. І.,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») у подальшому назву змінено на Акціонернетовариство комерційний банк«ПриватБанк»звернувся до суду позовом, у якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за укладеним між сторонами 14 липня 2008 року кредитним договором, яка станом на 30 квітня 2016 року становить 14 836,23 грн та складається з 1 135,43 грн - заборгованість за кредитом, 9 856,22 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 900,00 грн - заборгованості за пенею і комісією, 250,00 грн - штрафу (фіксована частина), 694,58 грн - штрафу (процентна складова)та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов кредитного договору № б/н від 14 липня 2008 року, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2016 року має заборгованість 14 836,23 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність і розмір заявленої заборгованості відповідача перед банком, оскільки під час судового розгляду відповідачем було надано велику кількість квитанцій за 2008-2013 роки про оплату платежів за договором, які не знайшли відображення у поданому позивачем розрахунку заборгованості.

Вказані обставини вказують на те, що відповідач не ухиляється від виконання своїх цивільно-правових зобов`язань. Направлений позивачу судовий запит щодо уточнення відомостей про платежі за договором ним проігноровано.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, вважав, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, зокрема, що матеріали справи не містять переконливих доказів отримання відповідачем коштів в якості кредиту, оскільки позивачем не було подано належного і допустимого доказу, який би містив відомості про таку обставину. Апелянтом не доведено обставини, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язань сплатити визначені позовом кошти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою цього ж суду касаційної інстанції від 06 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 першого розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, та дійшов помилкового висновку про недоведеність наявногсті і розміру заборгованостфі за кредитним договором.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, не врахував твердження ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зробив помилковий висновок про недоведеність факту отримання кредитних коштів відповідачем.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суди попередніх інстанцій встановили, що 14 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 1 200 грн у формі встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі.

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 14 836,23 грн, з яких 1 135,43 грн - заборгованість за кредитом, 9 856,22 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 900,00 грн - заборгованість за пенею і комісією, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 694,58 грн - штраф (процентна складова).

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409, пункту 1 частини 3 статті 411 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд в разі порушення норм процесуального права, встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку про порушення судами норм норм процесуального права, які унеможливлють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, та тягнуть за собою скасування оскаржуваних судових рішень з перечею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року, який діяв на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У абзаці першому частини першої статті 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 212 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі статтею 213 вказаного Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 названого Кодексу під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 14 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 1 200,00 грн у формі встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 14 836,23 грн, з яких 1 135,43 грн - заборгованість за кредитом, 9 856,22 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 900,00 грн - заборгованість за пенею і комісією, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 694,58 грн - штраф (процентна складова).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд обмежився висновком про те, що надані банком документи містять суперечливі відомості та не містять належних і допустимих доказів отримання відповідачем кредиту з урахуванням викладених в позові обставин. При цьому докази, надані на підтвердження позовних вимог банком, що містяться в матеріалах справи, не досліджені апеляційним судом.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки суд апеляційної інстанції допустив порушення наведених норм процесуального права, які унеможливлють встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалу апеляційного суду належить скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який має такі ж повноваження щодо оцінки доказів і встановлення на їх основі обставин справи, що і суд першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року скасувати.

Справу передати на новий апеляційний розгляд до апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук