Провадження № 22-ц/801/1256/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2019 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року, ухвалене суддею Федчишеним С.А., повний текст якого складено 12 квітня 2019 року

в справі №127/33206/18

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач),

про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

встановив:

ПрАТ «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в обґрунтування якого посилалось на те, що 18.02.2016 між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено договір страхування й оформлено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6436354, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «Аudi 80», реєстраційний № НОМЕР_1 .

13.09.2016 о 16 год 00 хв в м. Вінниця по вул. К. Коріатовичів відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Маzda 6», реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Аudi 80», реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2016 справа № 127/19779/16-п винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КпАП України визнано відповідача.

З огляду на вищевказане власник пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_2 звернулася до Страховика - ПрАТ «СГ «ТАС» (Страхова компанія потерпілої), із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного комплексного страхування автотранспортного засобу та супутніх ризиків № А25332616 від 11.01.2016, забезпечений транспортний засіб «Маzda 6», реєстраційний № НОМЕР_2 .

21.09.2016 ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи за договором добровільного комплексного страхування автотранспортного засобу та супутніх ризиків № А25 332616 від 11.01.2016 в сумі 34864 грн.

В свою чергу 26.09.2016 ПрАТ «СГ «ТАС» звернулась до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» з заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу на суму 34864 грн. Позивач визнав вказану подію страховим випадком відповідно до чого здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 34864 грн, що підтверджується страховим актом № 60 від 03.11.2016 та платіжним дорученням № ЗР062003 від 09.11.2016.

Тому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь завдані збитки в розмірі 34864 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення та задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції невірно визначився із характером правовідносин, що виникли між сторонами, зокрема не розмежував такі правові інститути як «регрес» і «суброгація» й прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування збитків страховика.

На думку апелянта судом першої інстанції невірно застосовано правову позицію висловлену Верховним Судом 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується - 34864 грн 00 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192000 грн), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України).

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Саме в порядку письмового провадження вирішила розглядати дану справу колегія суддів в ухвалі від 06 червня 2019 року.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступні обставини справи.

18 лютого 2016 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6436354, відповідно до якого була застрахована цивільно - правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «Аudi 80», реєстраційний № НОМЕР_1 .

13 вересня 2016 року о 16 год 00 хв в м. Вінниця по вул. К. Коріатовичів відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Маzda 6», реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Аudi 80», реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року (справа № 127/19779/16-п) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

26 вересня 2016 року ПрАТ «СГ «ТАС», яке здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи ОСОБА_2 за договором добровільного комплексного страхування автотранспортного засобу та супутніх ризиків № А25 332616 від 11 січня 2016 року в сумі 34864 грн, звернулось до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу вказаної суми.

Позивач, визнавши зазначену подію страховим випадком, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 34864 грн, що підтверджується страховим актом № 60 від 03.11.2016 та платіжним дорученням № ЗР062003 від 09.11.2016.

Позовні вимоги ґрунтуються на стягненні з відповідача збитків в порядку регресу, які на думку позивача регулюється положеннями статті 993, 1191 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовна вимога про відшкодування шкоди в порядку регресу не підлягає задоволенню, оскільки до позивача, що виплатив страховий платіж, не перейшло право регресу, а виникло право вимоги в порядку суброгації.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки судом першої інстанції неправильно визначено характер спірних правовідносин, не розмежовано поняття «регрес» та «суброгація», що призвело до помилкових висновків про відмову в задоволенні позову з підстав неправомірності відшкодування відповідачем страховику майнової шкоди у порядку регресу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів ( стаття 1 ЗУ «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 ЗУ «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, а правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України і стаття 27 Закону України «Про страхування».

Подаючи ПрАТ «УСК «Княжа VIG», як особі, що відповідальна за дії особи, яка керувала застрахованим автомобілем «Audi 80» заяву на виплату страхового відшкодування, АТ СГ «ТАС» посилалося саме на статтю 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 і 1187 ЦК України, тобто за своєю правовою природою зазначена вимога була такою, що заявлена в процесі суброгації.

Натомість частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як положення статті 993 ЦК України застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку.

Роз`яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду в порядку регресу, а не суброгації, як це помилково вважав суд першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є регресними.

Разом з тим, відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у таких випадках:

- якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

- якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вживав алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі;

- якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу чинним вимогам Правил дорожнього руху;

- якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування;

- якщо він не повідомив страховика у визначені законом строки (не невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди потрібно письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого автомобіля й пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу). Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Отже стаття 38 Закону надає право страховику пред`явити позов до страхувальника за певних умов.

Постановою суду у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Зі змісту постанови слідує, що в порушення п. 2.3а ПДР водій ОСОБА_1 перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно-справного стану автомобіля, що призвело до механічних пошкоджень автомобіля «Mazda 6». Згідно з пунктом 2.3а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Натомість вимоги щодо технічного стану транспортних засобів та їх обладнання встановлені розділом 31 Правил дорожнього руху, а в матеріалах справи відсутні докази того, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому законом порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України, не вказано, в чому саме полягає ця невідповідність і які конкретно вимоги (пункт, підпункт Правил) порушено, що давало б позивачеві право стягнення з відповідача у порядку регресу сум виплаченого страхового відшкодування.

Інших доказів для застосування положень статті 38 Закону також не надано.

Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи й порушення норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді: Ю.Б. Войтко І. В. Міхасішин