КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/8329/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року, постановлену у складі судді Коренюк А.М. за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за позикою,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за позикою.

ОСОБА_1 до відкриття провадження у справі звернулася до суду із заявою про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_7 , а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку,кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, с/рада Мирчанська.

Посилається на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані на примусове виконання зобов`язань ОСОБА_7 за договором позики від 11 грудня 2015 року та оскільки предмет позовних вимог - грошова сума, то накладення арешту на майно відповідача, яке належить йому на праві власності в межах існуючої заборгованості є надійним способом забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та відповідає меті застосування заходів забезпечення позову визначених ч.3 ст.151 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення коштів у сумі 2 505 597,42 грн. накласти арешт на належне відповідачу майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, с/рада Мирчанська.

Посилається на те, що у заяві про забезпечення позову позивачем належним чином обґрунтовано ризики пов`язані з тим, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до неможливості його виконання, однак відмовляючи у задоволенні заяви судом проігноровано обставини, за яких пред`явлено позов, ціну позову та її розрахунок та не обґрунтовано висновки про відсутність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Суд не врахував, що на майно відповідача вказане у цій заяві може бути звернуто стягнення відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане майно належить саме відповідачу, тому накладення на нього арешту та звернення стягнення не призведе до охоронюваних прав та інтересів інших осіб. Крім того, суд не прийняв до уваги факт злісного ухилення відповідача від погашення боргу на користь позивача.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що не існує жодних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідач не ухиляється від повернення позивачеві коштів. Про це свідчить заява позивача про уточнення позовних вимог від 20.05.2019 року, в якій позивач підтвердив, що 22.11.2018 року відповідач добровільно частково сплатив позивачеві 10 000 дол. США на погашення боргу. Таким чином, твердження позивача про загрози невиконання зобов`язання та ухилення від виконання зобов`язань з боку відповідача надумані. Крім того, позивач приховує від апеляційного суду той факт, що власником квартири, на яку позивач просить накласти арешт, а саме: квартира АДРЕСА_1 є не відповідач, а інша особа, до якої не пред`явлено жодних вимог та вона не залучена до участі у справі у будь - якому правовому статусі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 до відкриття провадження у справі звернулася до суду із заявою про забезпечення її позовудо ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за позикоюшляхом накладення арешту на майно ОСОБА_7 , а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку,кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Посилається на те, що позовні вимоги спрямовані на примусове виконання зобов`язань ОСОБА_7 за договором позики від 11 грудня 2015 року. Оскільки предмет позовних вимог - грошова сума, то накладення арешту на майно відповідача, яке належить йому на праві власності в межах існуючої заборгованості є надійним способом забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та відповідає меті застосування заходів забезпечення позову визначених ч.3 ст.151 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява не містить достатньо обґрунтованих обставин, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майнота (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржникому судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

В заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_7 , а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається з інформаційної довідки №165385201 від 03.05.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_8 .

Тобто, позивач просить накласти арешт на майно, яке фактично на даний час належить не відповідачу ОСОБА_7 , а іншій особі, до якої не пред`явлено жодних вимог та яка не залучена до участі у справі.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_7 .

Однак, згідно інформаційної довідки №142489366 від 24.10.2018 року вказана земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 перебуває в оренді ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агропроммаш».

Таким чином, накладення арешту на земельну ділянку, як вид забезпечення позову призведе до порушення прав користування земельною ділянкою орендаря ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агропроммаш» та може завдати йому матеріальних збитків, та крім того, ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агропроммаш» не залучено до участі у справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за умовами ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, звертаючись із заявою про забезпечення позову в межах заявлених позовних вимог на суму 2 505 597 грн. 42 коп. позивачем не надано до суду звітів про оцінку вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали суду.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.