Справа № 700/212/17
Номер провадження 4-с/700/1/19
У Х В А Л А

Іменем України

20 червня 2019 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Бондарчук Т.І.,

прокурора Прудиуса О.А.,

головного державного виконавця Вдовиченко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, заінтересовані особи: Лисянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Звенигородська місцева прокуратура, боржник ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Колотила Сергія Вадимовича,

У С Т А Н О В И В :

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, заінтересовані особи: Лисянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Звенигородська місцева прокуратура, боржник ОСОБА_1 звернулося до суду із скаргою на дії державного виконавця Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Колотила Сергія Вадимовича.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 03.01.2018 року у справі №700/212/17, позов заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури, в інтересах держави Регіонального відділення фонду державного майна України по Черкаській області до адвоката Гнатюка Миколи Анатолійовича про стягнення заборгованості по орендній платі задоволено частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області набрало законної сили 02.02.2018 року.

13.07.2018 року заявник звернувся до Лисянського районного суду Черкаської області із заявою про видачу виконавчого листа.

Лисянський районний суд Черкаської області у своєму листі від 31.07.2018 року №700/212/17 повідомив, що виконавчий лист виданий прокурору Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури про що свідчить підпис про отримання 06.02.2018 року.

Також, судом було повідомлено, що згідно з постановою Лисянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 27.04.2018 року, виконавче провадження за вказаним виконавчим листом закінчено, оскільки борг та витрати з оплати судового збору боржником сплачені.

Про те, що Лисянським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області за виконавчим листом від 06.02.2018 №700/212/17 було відкрито виконавче провадження №56195545, де заявник виступав стягувачем, дізналося лише 03.08.2018 з отриманого листа Лисянського районного суду Черкаської області від 31.07.2018 №700/212/17.

За наслідками обміну інформацією з органами державної казначейської служби про зарахування коштів від орендної плати до державного бюджету, заявником встановлено, що сплачені боржником - ОСОБА_1 кошти, як заборгованість за орендною платою за договором оренди від 30.10.2014 №1455, згідно з виконавчим листом не зараховані до державного бюджету, оскільки розрахунковий рахунок, що вказаний у виконавчому листі для сплати присудженої суми закритий органами держказначейства.

У подальшому, неодноразові намагання Регіонального відділення вирішити з Лисянським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області і, зокрема, державним виконавцем Колотилом С.В., питання щодо виконання рішення суду, не мали належного результату.

Листом від 23.01.2019 року №759 Лисянським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області надано Регіональному відділенню копію квитанції про перерахунок боржником коштів від 18.04.2018 №70, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перераховані кошти на вже закриті рахунки органами державної казначейської служби.

01.02.2019 заявник листом №19-08-0494 звернулося до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаської області з проханням повідомити про рух коштів, сплачених відповідно до квитанції №70 від 18.04.2018 на рахунок №2036.

Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області листом від 06.02.2019 №09.1-12 повідомило, що 18.04.2018 року через систему електронних платежів Національного банку України отримано платіжне доручення №611400 SB на суму 3692,65 грн з призначенням платежу: заборгованість за договором №1455 від 30.10.2014; ОСОБА_1 ; на реєстраційний рахунок № НОМЕР_1 , який було закрито 06.01.2016 у зв`язку з централізацією видаткових рахунків на МФО 820172. Платіжним дорученням від 23.04.2018 №117399815 кошти у сумі 3692,65 грн повернуто Черкаському ОУ АТ «Ощадбанк» м.Черкаси, на відповідні рахунки.

Заявник листом від 14.02.2019 №11-08-0787 звернулося до Філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» з проханням відповідно до вищевказаного листа Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, повідомити про подальший рух коштів.

Філія Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» листом від 15.02.2019 №121.21-10/30 повідомила, що 26.04.2019 року кошти у сумі 3692,65 грн повернуті готівкою ОСОБА_1 .

Отже рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03.01.2018 у справі №700/212/17, на даний час залишається не виконаним.

Заявник вважає, що дії державного виконавця не відповідають чинному законодавству, а постанова від 27.04.2018 про закінчення виконавчого провадження (ВП №56195545) підлягає скасуванню.

У судове засідання скаржник не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги за їх відсутності.

Боржник у судове засідання не з`явився звернувся до суду з телефонограмою у якій просив розгляд справи перенести на іншу дату, у зв`язку із сімейними обставинами. Суд відхилив клопотання ОСОБА_1 , оскільки справа тривалий час перебуває на розгляді, крім того у клопотання не було обґрунтовано у зв`язку з якими сімейними обставинами відкласти розгляд справи.

У судове засідання прокурор підтримав заяву та просив її задовольнити.

У судовому засіданні державний виконавець не заперечував проти заяви задоволення, оскільки рішення було не виконано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу та оцінивши їх у сукупності, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав:

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,04.11.1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до правосуддя, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, котрі виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Нормами ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні умови виконання рішень,за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, визначені нормами ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом, що кошти які були сплачені боржником ОСОБА_1 як заборгованість по орендні платі за договором оренди від 30.10.2014 №1455, згідно з виконавчим листом не зараховані до державного бюджету, оскільки розрахунковий рахунок який був вказаний у виконавчому листі для сплати присудженої суми закритий органами державного казначейства.

Крім того відповідно до листа обласного управління АТ`Ощадбанк» від 15.02.2019 року №121.21-10/30 кошти у сумі 3692,65 грн повернуті готівкою ОСОБА_1 .

Розумність строків виконання судових рішень, зокрема, ухвалених за результатами розгляду цивільних справ, є важливим елементом ефективного захисту прав приватних осіб. Право на виконання судового рішення без надмірних затримок охоплюється правом на справедливий суд, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини.

Так, у цивільних справах для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («право на справедливий суд») перебіг провадження розпочинається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (рішення Суду у справі «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999 року).

Згодом порушення «права на справедливий суд» були констатовані у справах «Паскал проти України» (рішення Суду від 15.09.2011 року), «Буров проти України» (рішення Суду від 17.03.2011 року), «Коробов проти України» (рішення Суду від 21.07.2012 року), «Іззетов проти України» (рішення Суду від 15.09.2011 року), «Тодоров проти України» (рішення Суду від 12.01.2012 року), «Балицький проти України» (рішення Суду від 03.11.2011 року), «Плєшков проти України» (рішення Суду від 10.02.2011 року), «Третьяков проти України» (рішення Суду від 29.09.2011 року), «Борисенко проти України» (рішення Суду від 12.01.2012 року),«Караванський проти України» (рішення Суду від 14.04.2011 року), «Дорошенко проти України» (рішення Суду від 26.05.2011 року), «Кирилюк проти України» (рішення Суду від 06.10.2011 року)).

Ухвалюючи рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), Європейський суд з прав людини констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через невиконання або несвоєчасне виконання остаточних судових рішень, зазначив, що затримки були спричинені комбінацією чинників, включаючи відсутність бюджетних коштів, бездіяльність державної виконавчої служби, недоліки національного законодавства; справа стосувалась тривалого невиконання остаточних судових рішень та відсутності ефективного національного засобу врегулювання цього питання.

Приймаючи оскаржуване процесуальне рішення про закриття виконавчого провадження, державний виконавець не дотримався норм ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області на постанову державного виконавця Лисянського районного відділу ДВС управління відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Колотила Сергія Вадимовича від 27.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 56195545 підлягає задоволенню.

На підставі та керуючись ст. ст. 5, 10, 18, 56, 68, 70 Закону України Про виконавче провадження», ст.ст. 247, 352-355, 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Поновити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Черкаській області строк на оскарження дій державного виконавця Лисянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Колотила Сергія Вадимовича.

Скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області на дії державного виконавця Лисянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Колотила Сергія Вадимовича задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Лисянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Колотила Сергія Вадимовича.

Скасувати постанови державного виконавця Лисянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Колотила Сергія Вадимовича від 27.04.2018 року ВП №56195545.

Зобов`язати державного виконавця Лисянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відновити виконавче провадження по виконавчому листу №700/212/17 виданого 06.02.2018 року Лисянським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області ( ) 3692,65 грн заборгованості з орендної плати.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Г. М. Яценко