РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 643/12494/18

Провадження № 2/643/1116/19

13.06.2019 Московський районний суд м.Харкова в складі: судді - Букреєвої І.А., при секретарі - Саілян Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Московського району міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визначення порядку користування майном, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Крячка О.В. - звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила поділити спільне сумісне майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , для чого визначити частку ОСОБА_1 у праві власності на квартиру в розмірі Ѕ, частку ОСОБА_2 - в розмірі Ѕ, а також встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 5 площею 12,9 кв.м та балкон 3,0 кв.м., ОСОБА_2 - житлову кімнату № 7 площею 17,4 кв.м., при цьому коридор № 1 площею 5,4 кв.м, ванну кімнату № 3 площею 2,1 кв.м, вбиральню № 2 площею 1,1 кв.м, кухню № 4 площею 5,3 кв.м та вбудовану шафу № 6 площею 2,8 кв.м залишити у спільному користуванні сторін.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй та відповідачу належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вони проживають. Протягом останніх років між позивачем та відповідачем виникають конфлікти на побутовому грунті, відповідач не бажає домовитись про порядок володіння та користування спільною квартирою, а тому позивач змушена звернутись до суду. Квартира, в якій проживають сторони, є ізольованою двокімнатною квартирою. Технічна можливість виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, відсутня. Між сторонами склався наступний порядок: позивач ОСОБА_1 займає кімнату № 5 площею 12,9 м2, а відповідач ОСОБА_2 - кімнату № 7 площею 17,4 м2. Позивач бажає залишити в своєму користуванні кімнату, яку займає в даний час і яка є меншою, ніж та кімната, яку займає відповідач, а також має вихід на балкон. Внаслідок проблем із здоров`ям наявність виходу на балкон зі своєї кімнати часто є єдиною можливістю для позивача подихати свіжим повітрям замість прогулянки. При цьому відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належать ще дві квартири за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а тому порушень її прав у зв`язку із відсутністю виходу на балкон в спірній квартирі не буде. Кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня, вбудована шафа мають бути у спільному користуванні сторін.

Позивач та її представник відповідно до заяви від 13.06.2019 року просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.03.2002 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі розпорядження № 1222 від 01.03.2002 року, реєстраційний № 5-02-226148, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та записано в реєстрову книгу за № 75-58549 25 березня 2002 року.

Вказана інформація підтверджується також довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 04.05.2018 року.

Відповідно до приватизаційних платіжних доручень № 1222/1 та № 1222/2 від 02.04.2002 року позивачем та відповідачем було сплачено на рахунок органу приватизації належні їм суми житлових чеків в розмірі 3 грн 84 коп. від кожного.

За ч. 1 та 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як встановив суд, сторони придбали спірну квартиру шляхом її приватизації в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», при цьому сплатили однакові суми житлових чеків, тобто здійснили свій вклад у придбання квартири в рівних частках.

З урахуванням викладеного з метою поділу частки сторін у спільній власності на спірну квартиру мають бути визначені в розмірі Ѕ на користь позивача ОСОБА_1 та в розмірі Ѕ на користь відповідача ОСОБА_2 , а тому позовна вимога про поділ майна підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про встановлення порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживають у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28.08.2018 року. Останнім часом між сторонами періодично виникають конфлікти на побутовому грунті. Самостійно сторони не домовились про порядок користування спірним майном, внаслідок чого виникла необхідність в судовому порядку захистити інтереси позивача.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , вона є ізольованою квартирою, розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 30,3 кв.м.. в т.ч. 1 кімната 12,9 кв.м., 2-а кімната 17,4 кв.м., кухні площею 5,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м., коридору 5,4 кв.м., вбудованої шафи 2,8 кв.м., балкону 3,0 кв.м., загальна площа квартири 47,9 кв.м.

Суд погоджується із твердженнями позивача про те, що за таких умов відсутня технічна можливість виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири.

Позивач просить встановити такий порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 5 площею 12,9 кв.м та балкон 3,0 кв.м., ОСОБА_2 - житлову кімнату № 7 площею 17,4 кв.м., при цьому коридор № 1 площею 5,4 кв.м, ванну кімнату № 3 площею 2,1 кв.м, вбиральню № 2 площею 1,1 кв.м, кухню № 4 площею 5,3 кв.м та вбудовану шафу № 6 площею 2,8 кв.м залишити у спільному користуванні сторін.

За твердженнями позивача ОСОБА_1 воназаймає кімнату № 5 площею 12,9 м2, а відповідач ОСОБА_2 - кімнату № 7 площею 17,4 м2. Позивач бажає залишити в своєму користуванні кімнату, яку займає в даний час. Ця кімната повністю влаштовує позивача, навіть при тому, що є меншою, ніж та кімната, яку займає відповідач. При цьому кімната, яку займає позивач, має вихід на балкон, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я має суттєве значення, оскільки будинок ліфтом не обладнаний. Через проблеми з серцем та гіпертонічну хворобу позивачу буває важко спускатися та підніматися сходами. Крім того, останнім часом у позивача погіршився зір, було діагностовано початкову катаракту обох очей, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27.08.2018 року. У зв`язку із цим позивач просить надати їй в користування також балкон для можливості подихати свіжим повітрям без виходу з квартири.

При визначенні можливого порушення прав відповідача таким порядком поділу суд враховує, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відповідачу ОСОБА_2 на праві власності в частці 1/1 належить також квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

В постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15 суд зазначив про те, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

З урахуванням цього суд вважає можливим задовольнити позовну вимогу та встановити запропонований порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування позивачу ОСОБА_1 житлову кімнату № 5 площею 12,9 кв.м та балкон 3,0 кв.м., відповідачу ОСОБА_2 - житлову кімнату № 7 площею 17,4 кв.м., при цьому коридор № 1 площею 5,4 кв.м, ванну кімнату № 3 площею 2,1 кв.м, вбиральню № 2 площею 1,1 кв.м, кухню № 4 площею 5,3 кв.м та вбудовану шафу № 6 площею 2,8 кв.м залишити у спільному користуванні сторін (нумерація приміщень визначена відповідно до технічного паспорту від 22.02.2002 року).

За положеннями ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем сплачено при поданні позовної заяви судовий розмір в розмірі 1454,80 грн. (квитанція № 13501 від 04.09.2018 року), які мають бути стягнені з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.141, 263-266, 272-273, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно, для чого визначити частку ОСОБА_1 у праві власності в розмірі 1 / 2 (одна друга) частку ОСОБА_2 у праві власності в розмірі 1 / 2 (одна друга) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити наступний порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 - виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 5 площею 12,9 кв.м та балкон 3,0 кв.м., виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 7 площею 17,4 кв.м., залишити у спільному користуванні сторін коридор № 1 площею 5,4 кв.м, ванну кімнату № 3 площею 2,1 кв.м, вбиральню № 2 площею 1,1 кв.м, кухню № 4 площею 5,3 кв.м та вбудовану шафу № 6 площею 2,8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1454,80 (одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в Харківський апеляційний суд через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Букреєва