Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 401/323/17-ц

провадження № 61-32861св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - Світловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Світловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 червня 2017 року у складі судді Мельничика Ю. С. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року Світловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі - Управління) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 27 липня 2012 року звернувся до Управління за перерахунком пенсії і надав довідку прокуратури Кіровоградської області від 17 липня 2012 року про розмір заробітної плати за посадою, на якій він працював. 30 липня 2012 року проведено перерахунок пенсії відповідачу з 01 липня 2012 року та застосовано 90 % від нового посадового окладу замість 80 %.

14 червня 2016 року під час перевірки пенсійної справи встановлено, що відповідачу при здійсненні перерахунку пенсії за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2015 року безпідставно нараховано 27 580,17 грн, оскільки при розрахунку взято 90 % нового посадового окладу і не враховано зміни до законодавства, відповідно до яких розмір пенсії не повинен перевищувати 80 % посадового окладу відповідного працівника прокуратури.

Відповідач на письмове звернення Управління щодо повернення коштів не реагував, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача на його користь надміру виплачених грошових коштів у розмірі 27 580,17 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року, в позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не довів надання відповідачем ОСОБА_1 недостовірної інформації про розмір заробітної плати, згідно з якою у липні 2012 року перераховано його пенсію. Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено недобросовісність з боку відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року Управління звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

29 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Управління.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що 14 червня 2016 року під час перевірки пенсійної справи встановлено невідповідність розміру перерахованої пенсії позивачу нормативно-правовим актам, внаслідок чого за період з 01 липня 2012 року до 21 грудня 2015 року виникла переплата пенсії у розмірі 27 580,17 грн.

Сума надміру виплачених коштів у розмірі 27 580,17 грн, що є предметом позову, є переплатою, а не пенсією, яка утворилася внаслідок помилкового застосування розміру заробітної плати під час перерахунку пенсії відповідача, тому на вказані грошові кошти не поширюється заборона, передбачена положеннями статті 1215 ЦК України.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з грудня 2008 року перебуває на обліку в Управлінні, якому призначено пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати, чинної на час роботи на посаді працівника прокуратури.

31 травня 2012 року постановою Кабінету Міністрів України № 505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» з 14 червня 2012 року затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

27 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області від 17 липня 2012 року № 18-157 про збільшення розміру заробітної плати за посадою, на якій він працював.

30 липня 2012 року управлінням Пенсійного фонду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2012 року з розрахунку 90 % від нового посадового окладу.

14 червня 2016 року під час перевірки пенсійної справи ОСОБА_1 , позивачем встановлено переплату пенсії у розмірі 27 580,17 грн, оскільки працівники органів прокуратури, які отримують пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», мали право на перерахунок пенсії з 01 липня 2012 року з розрахунку 80 % від нового розміру посадового окладу, а не з 90 %, яку нараховано відповідачу, оскільки Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 02 липня 2014 року у справі за № 6-91цс14.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Управління у період з 01 липня 2012 року до 31 грудня 2015 року після перерахунку добровільно здійснювало виплату пенсії відповідачу, а доказів вчинення виплат внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірної інформації, суду не надано.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 01 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв`язку з внесенням змін до редакції цієї статті Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», положення яких щодо перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» за змістом не змінилися.

Суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 06 жотвня 2015 року у справі № 127/11720/14-а, відповідно до якого при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими проведено виплату, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно не підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Встановивши, що виплату допомоги на доглядздійснено за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату та факту недобросовісності набувача, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у стягненні з відповідача нарахованих і виплачених коштів.

Доводи касаційної скарги, які були предметом перевірки у суді апеляційної інстанції, про те, що надмірно виплачені відповідачугрошові кошти не є пенсією, а є переплатою і тому на нихне поширюються положення статті 1215 ЦК України щодо їх повернення, є необґрунтованими, оскільки у період з 01 липня 2012 року по 15 грудня 2015 року відповідач отримував пенсійні виплати, тому дія положень вказаної статті ЦК України поширюється на спірні правовідносини.

Враховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини, положення закону, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених положеннями частини першої статті 1215 ЦК України, підстав повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, врахувавши відсутність рахункової помилки та недобросовісності набувача, з урахуванням поданих позивачем доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди Управління із ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Світловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Пєтров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко