ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/893/19 Номер провадження 22-ц/814/2608/19Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області 23 липня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Клименка С.М., із складанням повного тексту судового рішення цього ж дня,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 03 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, внаслідок чого станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 267921 грн. 82 коп., з яких: 4 857,05 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 258 650,90 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 413,87 грн.- заборгованість за пенею та комісією.

Однак, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість не в повному розмірі, а саме: 120 586, 45 грн., яка складається з: 4 857,05 грн.- заборгованість за тілом кредиту та 115 729, 40 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.07.2007 по 30.05.2018р.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області 23 липня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість по кредиту за договором б/н від 03 серпня 2007 року станом на 07 червня 2019 року, а саме: тіло кредиту в сумі 4 857(чотири тисячі вісімсот п`ятдесят сім) грн. 05 коп., і судові витрати в сумі 77 (сімдесят сім) грн. 38 коп. В іншій частині позову відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у позовних вимогах щодо стягнення відсотків, та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги банку задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, cуд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судове рішення підлягає апеляційному перегляду тільки в частині вимог про стягнення відсотків, тобто в межах поданої позивачем апеляційної скарги, в іншій частині рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 липня 2019 року не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитного ліміту у сумі 2000 грн. у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03 серпня 2007 року (а.с. 12).

До Заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2019 року складає 267921 грн. 82 коп., з яких: 4 857,05 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 258 650,90 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 413,87 грн.- заборгованість за пенею та комісією. В свою чергу, банк просив стягнути заборгованість в розмірі 120 586, 45 грн., яка складається з: 4 857,05 грн.- заборгованість за тілом кредиту та 115 729, 40 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.07.2007 по 30.05.2018р.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в АТ КБ «ПриватБанк» фактично отримані та використані кошти, проте в добровільному порядку не повернуті, тому існують підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту.

У вказаній частині судове рішення не оскаржується, в зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Проте, колегія суддів повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістомстатті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині зазначив, що кредитний договір є відплатним правочином та оскільки відповідач використовував кошти Банку, то застосуванню підлягають вимоги ст. 1048 ЦК України, тобто, розмір відсотків підлягає врахуванню за обліковою ставкою НБУ.

Позивачем не надано доказів, що банком було запропоновано відповідачу конкретні Умови та Правила банківських послуг. Надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують, що саме з цими умовами був ознайомлений відповідач.

В свою чергу, суд першої інстанції не звернув уваги, на те, що в підписаній позичальником заяві, визначено процентну ставку та строк дії договору.

Так, в заяві від 03 серпня 2007 року, визначено кредитний ліміт у сумі 2000 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії карти 4 роки. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися, як шляхом внесення коштів на карту клієнтом так і списання банком коштів з платіжної карти, (номер карти не зазначено). (а.с. 12)

Отже, сторони погодили, що базова відсоткова ставка складала 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році, тобто 36% на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаної заяви відповідачу видано карту НОМЕР_1 зі строком дії до 06/15. Доказів про те, що відповідач отримав іншу кредитну карту на умах підписаної 03 серпня 2007 року заяви, матеріали справи не містять. Крім того, вказана заява не містить умов про видачу в майбутньому інших кредитних карт на ім`я відповідача, чи відповідну її пролонгацію.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що після закінчення строку дії карти червень 2015 року та відповідно строку кредитування, банком нараховувалися відсотки на залишок заборгованості за кредитом. Проте, зі спливом строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже банк не міг такі проценти нараховувати.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 10/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався наданими на карту НОМЕР_1 кредитними коштами, останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 вніс 07.07.2014р. в сумі 350,89 грн., проте заборгованість по тілу кредиту та відсотках повність не сплатив.

В свою чергу, здійснюючи нарахування заборгованості по відсотках з 01 квітня 2015 року, позивач використав процентну ставку, яка не була погоджена сторонами (43,20%).

Враховуючи, що позивач в односторонньому порядку, збільшив проценту ставку, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, а саме до 30 червня 2015 року, розрахувавши їх розмір за узгодженою між сторонами процентною ставкою - 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Розраховуючи розмір відсотків, що підлягають стягненню, колегія суддів бере за основу наступну формулу: [Сума боргу] ? [Ставка (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів].

Розрахунок

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуРозрахункова ставка (36% у рік)Сума до сплати
01.04.201528.04.,0436123,18
28.04.201530.04.201524562,04369,12
30.04.201529.05.,0436132,30
29.05.201531.05.201524562,04369,12
31.05.201529.06.,0436132,30
Всього: 406,04

З урахуванням того, що заборгованість за відсотками до 31.03.2015 року склала 3511,94 грн. та з 01.04.2015 року по 29.06.2015 року - 406,04 грн., тому загальна сума заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню складає 3917,98 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного рішення районного суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, та ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку в частині стягнення відсотків.

Оскільки, рішення суду частково скасовано, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку необхідно стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених вимог. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги Банку задоволено на 3,38%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 64,96 грн. та за подачу апеляційної скарги 93,74 грн., а всього 248,00 грн. судового збору

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 липня 2019 року, скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках по кредиту за договором б/н від 03 серпня 2007 року. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках по кредиту за договором б/н від 03 серпня 2007 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках по кредиту за договором б/н від 03 серпня 2007 року в сумі 3917,98 грн. (три тисячі девятсот сімнадцять гривень 98 коп.), а також 248,00 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль