Єдиний унікальний номер 233/6679/18 Номер провадження 22-ц/804/1687/19
Доповідач Санікова О.С.
П О СТ А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Бахмуті цивільну справу №233/6679/18

за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про захист прав споживачів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року

(суддя Мартиненко В .С., рішення ухвалено в м. Костянтинівка Донецької області, повний текст рішення складений 15 квітня 2019 року),-

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2005 року він придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою його місця проживання відповідач надає послуги з теплопостачання. Між ним та відповідачем не укладались письмові договори про надання вказаних послуг. В період часу з 01.09.2005 року по 01.05.2015 року за вказаною адресою відповідачем безпідставно була нарахована заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання в розмірі 3468,075 грн., оскільки під час нарахування оплати за послуги не була врахована наявність у нього знижки по оплаті комунальних послуг в розмірі 50 %, яку він мав як працівник міліції, а з 01.07.2008 року як пенсіонер МВС України. Крім того, зазначив, що відповідач не має права обліковувати заборгованість щодо стягнення якої сплив строк позовної давності. Він не знав про наявність у нього заборгованості за послуги теплопостачання, в листопаді 2013 року помилково здійснив платіж у розмірі 2766,05 грн. замість 139,43 грн. Оскільки анулювати транзакцію йому не вдалося, він вважав, що на його особовому рахунку наявна переплата, в зв`язку з чим деякий час за послуги з теплопостачання не сплачував.

Просив зобов`язати обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» списати заборгованість за послуги з теплопостачання, яка була нарахована виробничою одиницею «Костянтинівкатепломережа» обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» за період з 01.09.2005 року по 01.05.2015 року в сумі 3468,075 грн., а також списати заборгованість за послуги з теплопостачання, яка була нарахована виробничою одиницею «Костянтинівкатепломережа» обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» поза межами позовної давності.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про захист прав споживачів відмовлено.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача щодо обліку заборгованості на особистому рахунку позивача, незалежно від того, чи сплив строк позовної давності щодо такої заборгованості та недоведеності позивачем порушення відповідачем його прав як споживача. Крім того, суд дійшов висновку, що посилання позивача на відсутність договірних правовідносин є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 фактично користувався послугами з теплопостачання, сплачував їх вартість, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права; апелянт,зокрема посилається на те, що його служба в органах внутрішніх справ (міліції) в період 2005-2008 років підтверджується трудовою книжкою з відповідними записами, статус особи звільненої з міліції за віком у відставку та надання 50% знижки по оплаті комунальних послуг довічно з 22.07.2008 року - пенсійним посвідченням та відповідною довідкою; про незаконно нараховану заборгованість ВО «Костянтинівкатепломережа» за теплопостачання в сумі 3468,075 грн. (яка вбачається з помісячного розрахунку заборгованості, наданого цим підприємством), тобто до травня 2015 року, він дізнався тільки з повідомлення УСЗН м. Костянтинівки від 16.11.2018 року та відповіді ВО «Костянтинівкатепломережа» від 29.11.2018 року; будь-яких повідомлень про заборгованість від ВО «Костянтинівкатепломережа» він не отримував, ВО «Костянтинівкатепломережа» з позовом до суду про стягнення заборгованості з нього до теперішнього часу не зверталося; будь-яких договірних правовідносин у нього з ВО «Костянтинівкатепломережа» немає, як отримувач послуг з теплопостачання він не має ніяких прав, в тому числі відмовитися від цих послуг, користуватися іншою, більш дешевою, системою електричного опалення; відмовляючи у задоволенні позову суд не врахував норми прямої дії Конституції України, рішень Конституційного Суду України, Законів України «Про міліцію», Цивільного кодексу України, в прийнятому рішенні упереджено встав на сторону відповідача, порушив ч. 1-7 ст. 10 ЦПК України щодо верховенства права та законодавства, відповідно до якого суд вирішує справи.

Судом першої інстанції встановлено що ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 08 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Ізмайловою В.Б., реєстр. № 1446.

Згідно з відомостями паспорту громадянина України 21 вересня 2005 року позивач зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 26 квітня 1985 року по 30.06.2008 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України. Згідно з копією пенсійного посвідчення № від 13.08.2008 р. позивачу призначено пенсію за вислугу років МВС України.

Управлінням фінансових ресурсів та бухгалтерського обліку відділу забезпечення соціальних виплат Головного Управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_1 . була видана довідка № 14 від 22.07.2008 р. про те, що він та члени його сім`ї мають право на підставі Закону України «Про міліцію» на 50 % знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг та електроенергії.

Судом не встановлені обставини щодо повідомлення ОСОБА_1 . виконавця послуг з теплопостачання про наявність у нього права на знижку в оплаті таких послуг у спірний період.

Відповідно до листа Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.03.2019 р. за № 6843/204/06-19 ліквідаційна комісія Костянтинівського МВ ГУ МВС України не має можливості надати відомості про направлення обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» (виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа») списків працівників міліції, які мають 50 % знижку в оплаті житлово-комунальних послуг, зокрема щодо ОСОБА_1 , у період з 2005 року по 2008 рік, у зв`язку з тим, що при ліквідації органів внутрішніх справ та згідно з Переліком типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади, матеріалів і строків їх зберігання, затвердженого наказом МВС України від 10.01.2014 № 5 дек та наказом МВС України від 25.06.2006 № 530 п. 2.13 «скорочення граничних строків зберігання документів у підрозділах діловодства (архівах) може здійснюватися при ліквідації органу (установи) у разі загрози втрати документів або їх пошкодження» - зазначені відомості були знищені (акт від 15.04.2016 №5897/204/05-16).

Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради листом від 01.04.2019 р. за № 01-20-3055-10 повідомило, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , знаходився на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, з 24.07.2008 р., як «міліціонер на пенсії». Згідно з Законом України «Про міліцію» з 24.07.2008 р. по 07.11.2015 р. отримував 50 % знижку при сплаті за житлово-комунальні послуги, а саме: послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, централізоване постачання холодної води (лічильник), газопостачання на плиту (лічильник), центральне опалення, електропостачання (лічильник), вивіз побутового сміття. Довідка гр. ОСОБА_1 для отримання пільг на житло-комунальні послуги відповідно до Закону України «Про міліцію» була видана головним управлінням МВС України в Донецькій області 22.07.2008 р. Знижка надавалась на гр. ОСОБА_1 , дружину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та двох дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які відносились до членів сім`ї пільговика, в повному обсязі та в межах норм споживання. До досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , як члену сім`ї пільговика, пільги надавалися доньці, ОСОБА_4 . У зв`язку з набранням чинності з 7 листопада 2015 року Закону України «Про Національну поліцію», втратив чинність Закон України «Про міліцію». Законом України «Про Національну поліцію» не передбачена знижка плати за користування житлово-комунальними послугами для пільгової категорії громадян. Тому, починаючи з 07.11.2015 р., надання пільг на житлово-комунальні послуги гр. ОСОБА_1 було зупинено.

Суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо обліку заборгованості на особистому рахунку позивача, незалежно від того, чи сплив строк позовної давності щодо такої заборгованості.

З цих же підстав суд не взяв до уваги посилання позивача на відсутність дій з його боку, які б свідчили про визнання ним боргу, що виник у спірний період.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про списання заборгованості за послуги з теплопостачання на суму менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункт 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеціанською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхнім правам та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегсер Б.В. проти Нідердандів) від 27 жовтня 1993 року.

Разом з тим частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції всебічно, повно з`ясував всі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і дійшов обгрунтованого висновку щодо правомірності дій відповідача щодо обліку заборгованості на особистому рахунку позивача.

Так, дійсно служба позивача в органах внутрішніх справ (міліції) в період 2005-2008 років підтверджується записом у трудовій книжці, а знаходження у відставці з 22.07.2008 року пенсійним посвідченням та довідкою.

Згідно ст. 95 Конституції України видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, визначаються виключно Законом про державний бюджет України. Статтею 4 Бюджетного кодексу України передбачено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року №426, вищевказані пільги компенсуються пільговику після їх оплати установою, з якою він перебуває в трудових відносинах у межах її бюджетних асигнувань.

Згідно з п.5 зазначеного Порядку на відшкодування фактичних витрат пільговик подає в бухгалтерію копії квитанцій про оплату за комунальні послуги у строк, за який здійснюється відшкодування, та довідку про склад сім`ї.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з лютого 2006 року по травень 2008 року сплачував лише 50% за надані відповідачем комунальні послуги (за виключенням вересня-листопада 2005 року, січня 2006 року, коли позивач зовсім не здійснював оплату та грудня 2005 року, в якому оплата здійснена за два місяця та березня 2006 року, в якому оплачено 100%).

Однак, виходячи зі змісту вищенаведених нормативних актів, додержання пільги щодо 50% знижки здійснюється після оплати пільговиком комунальних послуг шляхом компенсації останньому установою, з якою він перебуває у трудових відносинах у межах її бюджетних асигнувань.

Крім того, з наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що в період з липня 2008 року, тобто з моменту видачі довідки про право ОСОБА_1 на пільги, ним щомісячно здійснювалась оплата відповідно до нарахованих відповідачем сум, крім жовтня 2013 року, коли оплата не здійснена. Відповідно до розрахунку станом на листопад 2013 року заборгованість за послуги теплопостачання склала 2766,07 грн., яка була внесена позивачем 19 листопада 2013 року. Проте, з грудня 2013 року по листопад 2015 року позивачем не здійснювалась оплата і станом на травень 2015 року заборгованість склала 3468.075 грн.

Оскільки позивачем за період з вересня 2005 року по липень 2008 року не додержаний зазначений порядок і в подальшому в зазначені періоди оплата здійснювалась не в повному обсязі, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для списання нарахованої ОСОБА_1 заборгованості, про що він просив в позовній заяві. Крім того, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Доводами апеляційної скарги з наведенням норм права такий висновок суду не спростований.

З огляду на приведені норми матеріального та процесуального права і встановлені обставини, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не допущено порушення норм прямої дії, на що посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін..

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: