Провадження № 22-ц/801/1247/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуСправа № 127/30218/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/30218/18 за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу

за апеляційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року, повний текст якого складено 15 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О.С.,

встановив:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 липня 2003 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в належній йому квартирі АДРЕСА_1 , вели з ним спільне господарство, були пов`язані взаємними правами та обов`язками. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а нею були здійснені всі витрати на його поховання. ОСОБА_4 був єдиним власником цієї квартири і на даний час позивач продовжує у ній проживати, нести витрати на утримання житла, при цьому зареєстрована в своїй квартирі по АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги є його діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які в спадковій квартирі ніколи не проживали і місце їх проживання чи знаходження є невідомим, із заявами про прийняття спадщини чи відмову у її прийнятті не зверталися. Від встановлення факту проживання однією сім`єю залежить виникнення права позивача на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яке оспорювається відповідачем.

З наведених підстав просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 липня 2003 року по 12 квітня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 12 квітня 2017 року.

В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилалася позивач в обґрунтування своїх вимог про встановлення факту поживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 12 квітня 2017 року підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, починаючи з 01 липня 2003 року по 31 грудня 2003 року, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 74 СК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, не застосовуються до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності.

В апеляційній скарзі представник Вінницької міської ради - Сторчак Т.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначала, що позивачем не доведено факт спільного проживання з ОСОБА_4 , належними та допустимими доказами. Судом не враховано обставини, що відповідно до акта №6842 від 26 липня 2017 року, засвідченого ТОВ «ЖЕО», ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 з 01 липня 2003 року, а відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» від 09 листопада 2018 року - з 26 липня 2017 року, що підтверджує обставину, що позивач не проживала з ОСОБА_4 протягом 13 років, як зазначено у позові. Також судом першої інстанції не надано належної оцінки листу Департаменту соціальної політки управління соціального захисту населення (правобережне) Вінницької міської ради від 18 вересня 2018 року № 3524 , про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач субсидії на житлово-комунальні послуги з 01 січня 2016 року за своїм місцем реєстрації - АДРЕСА_2 .

У строк, встановлений судом ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставинах справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник Вінницької міської ради - Сторчак Т.В. вимоги апеляційної скарги підтримала в межах доводів, зазначених в ній, просила скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Когутницький В.М. проти апеляційної скарги заперечили, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи викликались судовими повідомленнями та шляхом поміщення оголошення на сайті судової влади. Письмових пояснень, заяв про розгляд справи у їх відсутності, про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому апеляційний суд вирішив проводити розгляд справи у відсутність учасників справи, які не з`явилися.

Колегія суддів переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 з 21 листопада 1984 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 4 звор.).

З 12 червня 1986 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 03 січня 2002 року зроблено відповідний актовий запис № 24 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 4 звор., а.с. 7).

На підставі свідоцтва про право власності від 18 лютого 2005 року, ОСОБА_4 на праві власності належала однокімнатна квартира загальною площею 33 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , в якій він був зареєстрований та проживав (а.с. 10, 11).

До 23 травня 2003 року ОСОБА_4 перебував в шлюбі з ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що 03 червня 2003 року зроблено відповідний актовий запис № 1662 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що 14 квітня 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 1087 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 5).

ОСОБА_1 понесла витрати на ритуальні послуги, пов`язані із смертю ОСОБА_4 на суму 3220 грн. (а.с. 14).

Згідно з довідкою ВФ Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 01 серпня 2017 року 3 01-1-364 на підставі заяви дружини ОСОБА_1 та свідоцтва про смерть чоловіка - колишнього працівника філії провідного інженера-енергетика ОСОБА_4 була нарахована допомога на поховання ( а.с. 12,13).

30 червня 2017 року до майна померлого ОСОБА_4 було заведено спадкову справу № 379/2017. Наявні заповіти, складені ОСОБА_4 відсутні (а.с. 84). Із заявою про прийняття спадщини до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 (а.с. 81).

Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видане.

Померлий ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2. , проте, із заявами про прийняття спадщини після смерті батька діти до нотаріуса не звертались. Місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 невідоме.

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 76-81, 89 ЦПК України обґрунтував своє рішення про доведення позивачем ОСОБА_1 обставин, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року по 12 квітня 2017 року, що між ними склалися фактичні стосунки притаманні подружжю, під час проживання вони були пов`язані спільним побутом, разом вели спільне господарство, здійснювали спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності сім`ї, опікувались і підтримували один одного, під час спільного проживання не перебували у шлюбі з іншими особами, а після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_1 здійснила витрати на його поховання.

Такі висновки суду ґрунтуються на зібраних у справі доказах - показаннях свідків ОСОБА_7 (співробітниця ОСОБА_4 ), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (які є сусідами за місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 ), які пояснили, що перебували у товариських та приязних стосунках як з ОСОБА_4 , так і з ОСОБА_1 , а також підтвердили, що починаючи з 2003 року, після смерті дружини ОСОБА_6 , ОСОБА_4 почав проживати разом з ОСОБА_1 за місцем своєї реєстрації та проживання, між ними були стосунки, притаманні подружжю, вони вели спільне господарство і свідки сприймали останніх як чоловіка та дружину, останній рік ОСОБА_4 хворів і ОСОБА_1 піклувалася про нього, завжди була поруч.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що з часу переїзду в будинок по АДРЕСА_5 у 2008 році вона знайома з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , і на той час вони жили як звичайне подружжя.

Також ОСОБА_1 здійснила витрати на поховання ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою ВФ Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 01 серпня 2017 року 3 01-1-364, заявою ОСОБА_1 від 13 квітня 2017 року, накладною №131 від 14 квітня 2017 року.

Вказані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги.

Такі висновки суду першої інстанції не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону факт реєстрації ОСОБА_1 за іншою адресою: АДРЕСА_2 не є доказом того, що вона не проживала із ОСОБА_4 , оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації за місцем проживання останнього не є абсолютним підтвердженням відсутності спільного проживання, якщо передбачені статтею 1264 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Також надані на підтвердження заперечень відповідача заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на призначення субсидій не можуть бути підставою для доведення факту окремого проживання, оскільки позивач та спадкодавець були зареєстровані за різними адресами, проте підстави та обґрунтованість нарахування субсидій не є предметом цього спору.

Довідка ТОВ «ЖЕО» від 09 листопада 2018 року, згідно з якою ОСОБА_1 проживає без реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 з 26 липня 2017 року (а.с.10) суперечить зібраним у справі доказам, а тому правильно відхилена судом першої інстанції як доказ.

Копії ж акта №6842, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» від 26 липня 2017 року не є достовірними та допустимими доказами в розумінні статей 78-79 ЦПК України, оскільки зміст акта, копія якого наявна в матеріалах справи на а.с. 9 відмінний від змісту акта, копія якого наявна в матеріалах справи на а.с. 28, а саме в частині встановлення періоду проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , оригінал такого акта суду не надано і за фактом його підробки внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 за ч.1 ст. 358 КК України.

Судом першої інстанції, з урахуванням положень ст. 58 Конституції України, яка встановлює загальне правило дії законів та інших правових актів у часі, правильно застосовано норми СК України до спірних правовідносин, з часу набрання ним чинності, а саме з 01 січня 2004 року та встановлено факт спільного проживання однією сім`єю з 01 січня 2004 року по 12 квітня 2017 року.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, з дотриманням норм матеріального та процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Вінницької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 червня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник