Справа № 488/4457/18 Суддя першої інстанції Чернявська Я.А.
Провадження № 22-ц/812/1039/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванова Тетяна Вікторівна, на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Я.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 25 квітня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які декілька років проживали з відповідачем.

Рішенням Корабельного районного суд м. Миколаєва від 19 березня 2015 року з неї було стягнуто на користь відповідача аліменти на дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно і до повноліття дітей.

19 лютого 2018 року діти повернулись до неї додому та с того часу постійно проживають з нею. Вони категорично відмовляються повертатись проживати до батька, оскільки останній ними не цікавиться, участі у їх розвитку не приймає, матеріально не забезпечує. Дані факти, за думкою позивачки, вказують на ухилення ОСОБА_2 від виховання дітей, що є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками.

Оскільки діти постійно проживають з нею та відповідач не надає матеріальну допомогу на їх утримання, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 і сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до їх повноліття, а також припинити стягнення з неї аліментів за виконавчим листом № 488/677/15-ц, виданим Корабельним районним судом м. Миколаєва 19 березня 2015 року, відкликавши вказаний виконавчий лист з Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Корабельний ВДВС).

Рішенням Корабельного районного суд м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з дня подачі позову до суду, 05 жовтня 2018 року і до досягнення кожною дитиною окремо повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Зупинено стягнення аліментів на підставі виконавчого документа № 488/677/15-ц, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва від 19 березня 2015 року. В іншій частині позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що з 19 лютого 2018 року неповнолітні діти сторін по справі: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 почали проживати разом із матір`ю та на теперішній час знаходяться на її утриманні та піклуванні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із тим він має можливість надавати аліменти у зазначеному в позові розмірі, має постійне працевлаштування та стабільний заробіток.

На підставі вищевикладеного та за умови визнання відповідачем позовної вимоги щодо сплати аліментів на дітей у заявленому розмірі, суд задовольнив позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітніх дітей в повному обсязі.

Разом з тим, суд не погодився повністю з заявленої вимогою щодо припинення стягнення аліментів за виконавчим листом № 488/677/15-ц, виданим Корабельним районним судом м. Миколаєва 19 березня 2015 року, шляхом відкликання вказаного виконавчого листа з Корабельного ВДВС з огляду на те, що відбувається стадія виконання рішення суду, і питання щодо закриття виконавчого провадження - це повноваження державного чи приватного виконавця, котрий вирішує питання виконавчого провадження, за яким на теперішній час існує заборгованість по сплаті аліментів на користь відповідача, а посилання позивача, що на даний час діти мешкають з нею не є підставою для звільнення боржника від зобов`язання погашення заборгованості по відкритому виконавчому провадженню.

За такого, суд дійшов висновку, що зазначена позовна вимога підлягає задоволенню тільки в частині зупинення стягнення за виконавчим листом відносно ОСОБА_1

Не погодившись з вирішенням судом вимог щодо припинення стягнення з неї аліментів за виконавчим листом № 488/677/15-ц, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Іванову Т.В ., оскаржила зазначене рішення районного суду в цій частині.

Посилаючись на не застосування судом норми матеріального права, а також порушення норми процесуального права, що привело до неправильного вирішення справи в частині припинення з неї стягнення, ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення районного суду в цій частині на ухвалити у справі нове судове рішення в цій частині, припинивши з 19 лютого 2018 року стягнення з неї аліментів.

При цьому свої доводи обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Крім того, скаржниця вказувала, що положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», на яке послався суд, не підлягає застосуванню, оскільки предметом розгляду даної справи є вирішення питання про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь та припинення стягнення аліментів на дітей з неї на користь ОСОБА_2

Враховуючи, що сам відповідач визнав той факт, що з 19 лютого 2018 року діти проживають разом із позивачем, скаржниця наполягала на тому, що саме вказана обставина і є підставою для припинення стягнення з неї аліментів на утримання дітей на користь ОСОБА_2 .

Фактично оскарженим рішенням суду зупинене стягнення з позивача аліментів з часу набрання цим рішенням законної сили (оскільки дата, з якої зупинене стягнення аліментів на підставі виконавчого листа № 488/677/15-ц, в резолютивній частині судового рішення не зазначена). Таким чином через оскаржуване судове рішення штучно утворилась ситуація за якої одночасно аліменти стягуються і з батька і з матері, тобто у період з 05 жовтня 2018 року по день набрання рішенням законної сили.

Відповідач ОСОБА_2 правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині призначення аліментів не оскаржується, то суд апеляційної інстанції не перевіряє рішення суду першої інстанції в цій частині.

Судом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2015 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - ОСОБА_3 та сина - ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 12 лютого 2015 року і до повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

На підставі вказаного судового рішення Корабельним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, за яким 22 червня 2015 року постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Корабельного ВДВС) відкрито виконавче провадження № 47909323.

Згідно розрахунку заборгованості виданого державним виконавцем Корабельного ВДВС, станом на 01 серпня 2018 року з боку ОСОБА_1 існує заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей у розмірі 41 571 грн. 42 коп.

19 лютого 2018 року неповнолітні діти сторін: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 почали проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 .

Отже, на теперішній час діти проживають і знаходяться на утриманні та піклуванні матері.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 однією із вимог на вирішення суду зазначала припинення стягнення з неї аліментів на користь відповідача та утримання дітей за попереднім судовим рішенням у спосіб відкликання виконавчого листа з Корабельного ВДВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи зазначену вимогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що повернення виконавчого документа на вимогу суду є неможливим, оскільки судове рішення від 19 березня 2015 року ОСОБА_1 не виконувалося внаслідок чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яка до теперішнього часу не погашена, а відтак відсутні підстави для повернення виконавчого листа на вимогу суду.

В даному випадку районний суд правильно керувався нормами ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), оскільки вирішення цього питання пов`язано з виконанням судового рішення в іншій справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Із практики Європейського суду випливає, що судовий розгляд визначається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, в тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво

менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону виконавчий лист, виданий судом у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Однією із підстав закінчення виконавчого провадження є повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону).

Як встановлено у справі на підставі судового рішення від 19 березня 2015 року Корабельним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, на підставі якого 22 червня 2015 року постановою державного виконавця Корабельного ВДВС відкрито виконавче провадження № 47909323, що триває до теперішнього часу. В рамках цього провадження здійснюється примусове виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_12 на утримання дітей. Між тим внаслідок не виконання боржником зазначеного судового рішення утворилася заборгованість по аліментам, яка до теперішнього часу ОСОБА_1 (боржником) не сплачена.

За таких обставин повернення виконавчого документу на вимогу суду є неможливим, так як виконавче провадження не може бути закінченим у зв`язку з наявністю заборгованості по аліментам (п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону).

Водночас за новим судовим рішенням не підлягають стягненню на підставі виконавчого документа з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 щомісячні аліменти на дітей, а тому стягнення цих витрат підлягає зупиненню судом.

Отже районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про припинення стягнення з неї аліментів на користь відповідача на дітей за попереднім судовим рішенням шляхом відкликання виконавчого листа з Корабельного ВДВС, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Посилання скаржника на те, що суд не врахував положень ст. 190 та ч. 1 ст. 192 СК України не заслуговують на увагу, оскільки ці матеріальні норми права не регулюють правовідносини сторін у даній справі.

Доводи скарги щодо одночасного стягнення аліментів з двох батьків, оскільки за рішенням суду на користь позивача аліменти будуть стягнуті з 05 жовтня 2018 року, тоді як діти проживають з нею з 19 лютого 2018 року та саме з цього часу вона утримує дітей, не підлягають задоволенню, з огляду на приписи ч. 1 ст. 191 СК України, за якою аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За ч. 2 цієї статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Інші доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванова Тетяна Вікторівна, залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 року.