Номер провадження 2/754/2958/19
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.,

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Вони мають різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків. Вони різні люди за характером, у них різні погляди на життя, виховання дітей, що призвело до втрати взаєморозуміння один одного. Протягом двох останніх років сторони не проживають, спільного господарства не ведуть, а тому вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Під час сумісного життя в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано шляхом інвестування у будівництва квартири АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за відповідачем. Оскільки частки кожного з подружжя у спільному сумісному майні є рівними.

З огляду на викладене, позивач просить розірвати шлюб між сторонами та поділити спільне майно подружжя.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти поділу майна, але був проти розірвання шлюбу.

Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.01.1999 р., про що відділом державної реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 07, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2

Дійсно на підставі свідоцтва про право власності від 28.05.2002 р. квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу,

На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати як сім`я, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін через категоричність обох до примирення.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено в ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої ст.61 СК України кореспондує частині четвертій ст.65 СК Україні, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс16.

Крім того, суд враховує, що позов визнаний відповідачем в частині поділу спільного майна і він не оспорює ту обставину, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, у зв`язку з чим ця обставина відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зіст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Проаналізувавши викладені норми законодавства, суд вважає, що спірне нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не знаходить.

Також суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Таким чином, враховуючи те, що позивач довела, що спірна квартира набута в період зареєстрованого шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а також враховуючи, те що відповідач частково визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне даний позов задовольнити повністю та розірвати шлюб, та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку спірної квартири, залишивши квартиру у спільній частковій власності сторін.

Позивач в позовній заяві вимагає компенсації за понесені нею судові витрати по справі.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем за подання позовної заяви був сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн відповідно до квитанції № 1352-5997-2171-2155 від 14.09.2018 р. та 5 286,00 грн. відповідно до квитанції № 230 від 31.07.2018 р. при поданні позову.

З урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 60, 61, 69, 70, 71, 112, 113 СК України, ст.ст. 4-13, 76-81, 141, 142, 206, 263-265, 273, 280-283, 430 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 08 січня 1999 року, актовий запис №07 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - розірвати.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 - спільною сумісної власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, жилою площею 47,20кв.м та має загальну площу 92,50кв.м.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, жилою площею 47,20кв.м та має загальну площу 92,50кв.м.

Повернути ОСОБА_9 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого, відповідно до квитанцій №1352-5997-2171-2155 від 14.09.2018р. на суму 704,80 грн. та №230 від 31.07.2018р. на суму 5286,00 грн. при поданні позову.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .

Повний текст складено 10.06.2019р.

Суддя