Дата документу 13.06.2019 Справа № 310/5998/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5998/18 Головуючий у 1 інстанції Полянчук Б.І.
Провадження № 22-ц/807/1838/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначали, що вони є спадкоємцями ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час смерті ОСОБА_4 разом з ними мешкала та користувалась будинком АДРЕСА_1 .

У жовтні 2017 року їм стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 оформив на себе право власності на зазначений житловий будинок.

У зв`язку з тим, що вважали незаконними дії щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 зверталися до суду з адміністративним позов про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 30.01.2018 року у справі № 310/7785/17 у задоволені позову відмовлено. У зв`язку з цим вважають, що їх право може бути захищено шляхом визнання за ними права власності у судовому порядку.

Просили суд визнати за ними право власності по 1/4 частині спірного домоволодіння за кожною.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності заявлених позивачами вимог.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок А розміром 12 м. х 4.9 м. по АДРЕСА_1 Бердянську було побудовано ОСОБА_5 у 1935 році і він належав їй на праві забудови від 1935 року.

Договір на право забудови оформлено не було.

Станом на 25 лютого 1954 року розмір житлового будинку А склав 10 м. х 7.05 м., до будинку було прибудовано сіни а, веранду а1, а також на території домоволодіння були побудовані сарай Б, вбиральня В, басейн Г, ворота №1, паркан №2 та замощення І, користувачем домоволодіння зазначено ОСОБА_5 (чоловік ОСОБА_5 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5

ОСОБА_6 , звернулася до Бердянського БТІ із замовленням в якому просила переоформити документацію на будинок по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на оригіналі схематичного плану домоволодіння червоним кольором 21.11.1983 року внесено технічні зміни, відповідно до яких по АДРЕСА_1 позначено нові споруди: житлові приміщення Б,б; сарай Е; вбиральня Ж, літня кухня Д. Користувачем зазначено ОСОБА_6 . На схематичному платі розміщено штамп від 29.11.1983 року з відміткою, що житлові будинки А,Б, сіни а,б, веранда а1, сарай Е, літня кухня Д побудовано самовільною. Має місце також самовільний захват землі площею 1057 кв.м. Самовільне будівництво зазначених споруд також підтверджується повідомленням БТІ. У подальшому жодних зміни в технічній документації не вносились.

ОСОБА_3 14.07.2017 року подав замовлення №2037 в якому просив провести основну інвентаризацію (поточну інвентаризацію) будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Дослідження домоволодіння було призначено на 27.07.2017 року.

На виконання замовлення працівниками КПзТІ Бердянської міської ради було складено план земельної ділянки по АДРЕСА_1 де відображено поточні зміни станом на 27.07.2017 року, а також складено довідку характеристику від 10.08.2017 року на житловий будинок за вказаною адресою.

Після виконання робіт за умовами замовлення ОСОБА_3 оплатив остаточну суму за виконану роботу 11.08.2017 року та отримав технічний паспорт.

КПзТІ Бердянської міської ради 11.08.2017 року видало ОСОБА_3 довідку №364 про те, що рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 16.03.1977 року №92 житловому будинку по АДРЕСА_1 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Судом вірно встановлено, що 11.08.2017 року ОСОБА_3 надав державному реєстратору довідку КПзТІ Бердянської міської ради №364 від 11.08.2017 року, технічний паспорт від 27.07.2017 року, виданий КПзТІ Бердянської міської ради, подав заяву про реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Таким чином, на підставі зазначених документів державний реєстратор Крать О.О. прийняла рішення про державну реєстрацію прав на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_3

Матеріали інвентарної справи містять схему поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 на дві окремі земельні ділянки площею 0,0486 га та 0,0568 га.

Судом встановлено з матеріалів інвентарної справи, що самовільне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 здійснювали ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11.08.2017 року здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 .

У витягу зазначено, що ОСОБА_3 належить ціле домоволодіння, та підставами реєстраціє є довідка серія та номер 364, видана 11.08.2017 року Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради; технічний паспорт виданий 27.07.2017 року Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 , яка після укладення шлюбу з ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 , видно, що її батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції з наявних в матеріалах справи доказів було вірно встановлено, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_9 народилися діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , яка після укладення шлюбу з ОСОБА_12 змінила прізвище на ОСОБА_13 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_6 будь-які спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бабуся позивачів ОСОБА_6 та їх мати ОСОБА_4 жодним чином не оформили їх право на спірне домоволодіння.

З огляду на те, що позивачами не надано суду доказів на підтвердження того, що їх бабуся ОСОБА_6 , їх мати ОСОБА_4 та вони набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів , що захист прав позивачів передбачений ст. 392 ЦК України неможливий.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: