Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участі:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Іванюк В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» про визнання договору недійсним та стягнення сплаченого авансового платежу,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору недійсним та стягнення сплаченого авансового платежу посилаючись на те, що 22.01.2013 року між ним та відповідачем був укладений Договір про фінансовий лізинг № 00006085, за умовами якого товариство придбало для нього (позивача) об`єкт лізингу - транспортний засіб «Audi Q7», 2012 року випуску, колір - чорний, та передав його на умовах фінансового лізингу. За умовами даного договору та згідно плану відшкодування, вартість автомобіля становить 107 366,26 доларів США, авансовий платіж 42 946,50 доларів США, обсяг фінансування 64 419,76 доларів США. Строк лізингу - 60 місяців. 23.01.2013 року він (позивач) сплатив авансовий платіж у розмірі 42 946,50 доларів США, що еквівалентно 298 227,16 грн. 30.01.2013 року автомобіль був йому переданий відповідно до акту прийому-передачі. До 2016 року він користувався автомобілем. Однак, у зв`язку з виникненням заборгованості, на виконання вимоги Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18.07.2016 року ВП № 51515676, він повернув автомобіль відповідачу. Однак, в силу ст. 799 ЦК України договір лізингу мав бути нотаріально посвідченим, що не було зроблено. Це свідчить про те, що спірний договір є нікчемним. Це підтверджується постановами Верховного Суду України від 16.12.2015 року, від 19.10.2016 року, від 18.01.2017 року та постановою Верховного Суду від 31.07.2018 року. У зв`язку з чим просив визнати Договір про фінансовий лізинг № 00006085 від 22.01.2013 року недійсним, та стягнути з відповідача авансовий платіж в розмірі 42 946,50 доларів, що еквівалентно 1 202 502,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки він діяв до 2018 року. крім того, в 2016 році позивач вже звертався до суду.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві. Додатково зазначив, що з 2013 року по 2016 рік позивач користувався автомобілем, і його ціна є вже нижчою. Вимоги є безпідставними. Крім того, пропущено строк звернення до суду.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Даний позов зареєстровано в суді 03.12.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29.12.2018 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

25.01.2019 року подано відзив на позовну заяву.

05.02.2019 року подано клопотання про застосування спливу строків позовної давності.

12.03.2019 року надійшла відповідь на відзив.

02.04.2019 року подано заперечення.

Ухвалою від 24.04.2019 року відмовлено стороні відповідача у закритті провадження у справі.

Ухвалою від 24.04.2019 року підготовче провадження закінчено, справа призначена до судового розгляду по суті.

В суді встановлено, що 22.01.2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено Договір № 00006085 про фінансового лізингу.

За предметом договору лізингодавець зобов`язався придбати предмет лізингу у власність та передати його лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Об`єкт лізингу - транспортний засіб «Audi Q7», 2012 року випуску, колір - чорний, двигун № НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 . Вартість - 107 366,26 доларів США. Авансовий платіж - 42 946,50 доларів США. Обсяг фінансування - 64 419,76 доларів США. Строк дії 60 місяців.

23.01.2013 року позивач сплатив авансовий платіж в розмірі 42 946,50 грн.

30.01.2013 року за Актом прийому-передачі автомобіль був переданий Шамову В.В.

26.09.2015 року приватним нотаріусом КМНО Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис № 1409 щодо зобов`язання повернути автомобіль. Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 51515676. Згідно Вимоги заступника начальника відділу від 18.07.2016 року ОСОБА_2 зобов`язано повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб «Audi Q7», до 22 07.2016 року. Вимога ОСОБА_2 була виконана, автомобіль передано, що підтверджено сторонами у справі.

Крім того, 03.02.2016 року Ірпінський міський суд Київської області постановив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» збитки за Договором про фінансовий лізинг № 00006085 від 22.01.2013 року в сумі 698 080,19 грн. та судовий збір у розмірі 10 471,21 грн. Рішення не скасовано, набуло законної сили.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області 22.08.2016 року був задоволений позов ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.04.2017 року рішення першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

По даній справі позивач вважає Договір про фінансовий лізинг нікчемним у зв`язку з тим, що він не був нотаріально засвідчений, та просить суд визнати його недійсним та стягнути авансовий платіж.

Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено, фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу Лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 2 статті 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд погоджується з доводами позивача, що Договір про фінансовий лізинг мав бути посвідчений нотаріусом.

Однак, оспорюваний договір був укладений 22.01.2013 року, тоді як позов подано 28.11.2018 року.

Статтями 251, 252 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 ЦК України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Відповідно до ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

По даній справі судом встановлено, що договір укладено 21.01.2013 року, після здійснення оплати авансового платежу почався відлік строку позовної давності, який сплинув 24.01.2016 року. Посилання сторони позивача на те, що строк не пропущено оскільки останній лізинговий платіж необхідно було здійснити 15.01.2018 року, і саме з цієї дати слід відраховувати строк, суд не приймає до уваги, так як дане твердження є хибним. Порядок обчислення строку, на який посилається позивач, відноситься до зобов`язань і починається зі спливом строку виконання, що стосується, в даному випадку відповідача.

Стаття 261 ЦК України чітко визначає, що перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності, що дає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» про визнеання договору недійсним та стягнення сплаченого авансового платежу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 01.07.2019 року.

Суддя: