ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 червня 2019 року

м. Харків

справа № 640/20218/18

провадження № 22-ц/818/747/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2018 року, постановлену у складі судді Ніколаєнко І.В., -

у с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що 02.04.2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (ПАТ«Укрсоцбанк»), було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 410 551 дол. США та зобов`язалась повернути вказану суму у строк до 10.04.2028 року, а також сплачувати проценти із розрахунку 13,5 % річних на суму залишку заборгованості.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за вказаною адресою.

Посилаючись на те, що направивши 04.12.2009 року на адресу ОСОБА_2 повідомлення з вимогою протягом одного дня погасити заборгованість за кредитом, ПАТ «Укрсоцбанк» змінило строк виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, відповідно до п. 4.4. договору строк виконання зобов`язань сплинув 19.08.2009 року, ОСОБА_1 просила визнати договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 02.04.2008 року та зобов`язання за ним припиненими, а також визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору від 02.04.2008 року.

Разом з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила заборонити відповідачу, органам та суб`єктам державної реєстрації речових прав Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме, вчиняти дії щодо відчуження, надання права користування, накладення заборон, інших речових прав на предмет іпотеки за Іпотечними договорами № 830/27/14-4/48/8-116 та № 830/27/14-4/48/8-117 від 02.04.2008 року (житловий будинок літ. "А-2" загальною площею 568,2 кв.м., житловою площею 164,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовані по АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування заяви посилалась на те, що на підставі укладеного 02.04.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» договору іпотеки, останнє має реальну можливість звернути стягнення на предмет іпотеки (відчуження, перереєстрацію права власності, тощо), може істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Заборонено АТ «Укрсоцбанк», органам та суб`єктам державної реєстрації прав Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме вчиняти дії щодо відчуження, надання права користування, накладення заборон, інших речових прав на предмет іпотеки за Іпотечними договорами № 830/27/14-4/48/8-116 та № 830/27/14-4/48/8-117 від 02.04.2008 року (житловий будинок літ. "А-2" загальною площею 568,2 кв.м., житловою площею 164,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовані по АДРЕСА_1 ).

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.04.2011 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 02.04.2008 року у розмірі 3 653 909 грн. звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу предмету іпотеки будь-якій особі, у зв`язку з чим оскаржуваною ухвалою зупинено виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є незаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову про визнання зобов`язань за договорами кредиту та іпотеки припиненими.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимоги про визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії та іпотечних договорів припиненими.

Як убачається із матеріалів справи, рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 січня 2011 року задоволено позов АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 02.04.2008 року у розмірі 3 653 909 грн. звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки відповідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - надано АКБ «Укрсоцбанк» в особі Харківської філії АКБ «укрсоцбанк» право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2011 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно з п. 9 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для віх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службові осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При цьому виконавче провадження охоплюється вказаними конвенційними гарантіями ст. 6.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а також юридичних осіб, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Цивільним процесуальним законом не передбачено можливості забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, а тому викладені у заяві про забезпечення позову вимоги не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова