РІШЕННЯ

іменем України

19 березня 2019 рокуСправа №451/648/18
Провадження № 2/451/285/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/648/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що 27 жовтня 1998 року в селі Стоянів Радехівського району Львівської області померла мати позивача ОСОБА_5. Внаслідок смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на землю (середню земельну частку) площею 2,67 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості у землі, яка знаходиться на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право на вищезгадану земельну частку (пай) спадкодавцю належало на підставі сертифікату на право приватної власності на землю(середню земельну частку) серії ЛВ №13-136055 від 02.06.1997 року. За життя спадкодавець залишила особисте розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту.

Згідно заповіту, посвідченого 06 серпня 1997 року секретарем Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 21, спадкоємцем майна ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який доводився спадкодавцю сином. Вищевказаний заповіт недійсним в судовому порядку не визнавався. Не скасований такий заповіт і самим заповідачем шляхом видачі нового заповіту. Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем як за законом так і за заповітом, який прийняв спадщину своєчасно та належним чином шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном є її син ОСОБА_2. Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно по причині відсутності у позивача оригіналу відповідного правовстановлюючого документу на нерухоме майно. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку спадкування за заповітом після смерті 27 жовтня 1998 року ОСОБА_7 право власності на землю (середню земельну частку) площею 2, 67 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості у землі, яка знаходиться на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право приватної власності на землю(середню земельну частку) серії ЛВ №13-136055 від 02.06.1997 року.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить постановити рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3, скерувала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, клопотала про розгляд справи за її відсутності (а.с.42).

Відповідач ОСОБА_4, скерувала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, клопотала про розгляд за її відсутності (а.с.41).

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки про можливість ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Суд встановив, що ОСОБА_5, померла 27 жовтня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ № 136879 (а.с.7).

Із копії сертифікату на право приватної власності на землю(середню земельну частку) серії ЛВ № 13-136055 від 02 червня 1997 року вбачається, що ОСОБА_5, належить право на середню земельну частку розміром 2, 67 без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.8-8 зворот).

Згідно заповіту посвідченого секретарем Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 21, вбачається, що ОСОБА_5 право приватної власності на землю (середню земельну частку) посвідчену сертифікатом серії ЛВ № 13-136055 від 02 червня 1997 року, заповіла своєму синові ОСОБА_2(а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження, серії ІІІ-СГ №250276 від 19.02.1980 року вбачається, що матірю ОСОБА_2 зазначено ОСОБА_8 (а.с.10).

Із довідки Бишівської сільської ради Радехівського району № 297 від 10.04.2017 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_6 склад сімї був наступний: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (а.с.13).

Із довідки Бишівської сільської ради Радехівського району № 299 від 10.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 постійно по день смерті (27.10.1998 р.) проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.14).

Із довідки Бишівської сільської ради Радехівського району № 228 від 16.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 постійно по день смерті (27.10.1998 р.) проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6. На день смерті разом з померлою були зареєстровані та проживали ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_10 (а.с.15).

Із свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 070097 від 19 січня 2007 року, вбачається, що ОСОБА_9 померла 18.01.2007 року (а.с.16).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 Івнна Йосифіна за життя набула право на середню земельну частку, розміром 2, 67 без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200, 206,258-259,263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_7 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку, площею 2,67 га, що розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належала спадкодавцю на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю, серії ЛВ №13-136055 від 2 червня 1997 року.

Стягнути з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_8, жительки с.Бишів вул.Гостинна,40 Радехівського району Львівської області та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, жительки с.Смиків вул..Сокальська,13 Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_7, (ІПН НОМЕР_1), жителя ІНФОРМАЦІЯ_10 судові витрати в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_12

Повний текст судового рішення виготовлено 24.03.2019 року.