Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 633/349/15-ц

провадження № 61-16243св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б., від 31 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 30 747,50 дол. США на термін до 12 травня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з умовами якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2010 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, на виконання якого ОСОБА_1 здійснює погашення заборгованості, але в повному обсязі зобов`язання так і не виконані.

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2008 року у розмірі 19 003,77 дол. США, що еквівалентно 415 042,34 грн.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила визнати кредитний договір, укладений 15 травня 2008 року між нею та банком, припиненим внаслідок виконання нею зобов`язань, оскільки у липні 2013 року у рахунок погашення кредиту вона добровільно передала у розпорядження банку квартиру, яка є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 15 травня 2008 року, який був укладений на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила розірвати договір поруки від 15 травня 2008 року, укладений між нею та банком, та припинити зобов`язання сторін за договором поруки. Посилалась на те, що кредитний договір, на забезпечення виконання якого між нею та банком укладений договір поруки, є припиненим у зв`язку з виконанням зобов`язань за ним, а саме у зв`язку з добровільною передачею ОСОБА_1 банку предмета іпотеки.

Крім того, банк вже звертався до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому строк виконання основного зобов`язання банк змінив в односторонньому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області у складі судді Смирнова В. А. від 15 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню у порядку виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2010 року, яким з ОСОБА_1 на користь банку стягнута заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Позивач не довів зростання боргу у період між ухваленням вказаного судового рішення та пред`явленням цього позову.

Також суд дійшов висновку про те, що банк звернувся до суду з цим позовом із пропуском строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що остання не надала доказів виконання у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що остання, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, повторно не з`явилась у судове засідання, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року є підставою для залишення позову без розгляду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2008 року у розмірі 19 003,77 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 12 247,14 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 966,70 дол. США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 862,55 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 4 897,38 дол. США, що за курсом 21,84 грн відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 10 липня 2015 року складає 415 042,34 грн, та судові витрати у розмірі 7 673,40 грн по 3 836,70 грн з кожного.

В іншій частині рішення суду не переглядалось.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь банку.

Також суд апеляційної інстанції виходив із того, що звертаючись до суду з цим позовом у серпні 2015 року, позивач не пропустив строк позовної давності, враховуючи те, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила 29 листопада 2012 року, а сторони погодили його збільшення до п`яти років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, стягуючи з відповідачів заборгованість за кредитним договором, не врахував, що у рахунок погашення кредитної заборгованості вона добровільно передала у розпорядження банку предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . Також суд не врахував, що банк вже звертався до суду з позовними вимогами до неї про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2010 року з неї на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором, у тому числі за тілом кредиту.

Також суд не врахував, що банк пропустив строк позовної давності та строк звернення з вимогою до поручителя.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу - Кривцовій Г. В.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що 15 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № HAL5GK01270011, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 30 747,50 дол. США, на умовах визначених договором, із терміном повернення до 12 травня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з умовами якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

У зв`язку з простроченням позичальником сплати чергових платежів банк скористався правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, та у вересні 2009 року звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2010 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість у розмірі 28 546,10 дол. США, яка утворилась станом на 30 червня 2009 року і складається із: заборгованості за кредитом - 25 466,43 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 479,23 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом - 174,99 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 34,91 дол. США, штрафу (фіксована частина) - 32,76 дол. США, штрафу (процентна складова) - 1 357,78 дол. США.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 10 липня 2015 року становить 19 003, 77 дол. США, яка складається із: заборгованість за кредитом - 12 247,14 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 966,70 дол. США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 862,55 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 4 897,38 дол. США, що за курсом 21,84 грн відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 10 липня 2015 року складає 415 042,34 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору з травня 2028 року на вересень 2009 року, звернувшись з вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту.

Звертаючи до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту, процентам, комісії, пені, нарахованим з червня 2009 року по липень 2015 року, тобто після закінчення строку кредитного договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правового висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Разом із тим, стягуючи з боржника на користь банку заборгованість за процентами, комісією та пенею, суд апеляційної інстанції не врахував, що зі зверненням банку до суду у вересні 2009 року з вимогою про дострокову сплату усієї заборгованості у повному обсязі, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором з травня 2028 року на вересень 2009 року.

За таких обставин вимоги про сплату процентів, комісії, пені, які нараховані поза межами строку кредитного договору, є безпідставними, оскільки право банку нараховувати проценти, пеню, комісію припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2010 року з ОСОБА_1 на користь банка стягнута заборгованість за тілом кредиту, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості за тілом кредиту, процентам, комісії та пені, відповідно, з поручителя, оскільки вимоги банку до поручителя є похідними від основного зобов`язання.

Також не може бути залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску строку позовної давності та недоведеності позовних вимог, оскільки позов не підлягає задоволенню з інших правових підстав, а саме з підстав його необґрунтованості.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та рішення апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Щодо судових витрат

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, а тому судовий збір у розмірі 4 385,00 грн, понесений ОСОБА_1 у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, необхідно покласти на позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 4 385,00 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та рішення апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 4 385,00 грн на відшкодування сплаченого за подання касаційної скарги судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк