Справа № 569/8580/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Тимощук О.Я.
Провадження № 22-ц/802/523/19 Категорія: 26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Бовчалюк З. А.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_3 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (скорочено ПАТ «УкрСиббанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом строком до 23 жовтня 2017 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Позивач вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість у розмірі 28 266,71 доларів США та пеня у розмірі 35 985,60 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року у розмірі 28 266,71 доларів США та 35 958,60 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 18 407,51 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 6 194,62 долари США, строкова заборгованість за процентами - 20 центів США, прострочена заборгованість за процентами - 3 664,37 долари США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 22 726,14 грн, пеня за несвоєчасне погашення процентів - 13 232,46 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року у розмірі 28 266,71 доларів США та 35 958,60 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а тому наявні підстави для стягнення кредитних коштів з поручителя та позичальника у солідарному порядку.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що без погодження з позичальником та поручителем банком змінено процентну ставку в сторону збільшення, не попереджено споживача про валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором, що несе споживач у разі надання кредиту в іноземній валюті, не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що протирічить п.п. 3.5; 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Нацбанку України № 168 від 10.05.2007 (діяли на час укладення кредитного договору). Стверджує, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та процентами, пені, банк відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і зобов`язаний був пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, проте банк звернувся до суду до боржника та поручителя в липні 2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Вважає, що зобов`язання за договором поруки припинились. Доводить, що споживчий кредит виданий не в іноземній валюті, а в національній валюті України гривні. Покликаючись на викладені обставини та на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 26 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року у розмірі 28 266,71 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 35 958,60 грн. У частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника відповідача ОСОБА_2 залишено без задоволення. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 26 квітня 2018 року у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Апеляційного суду Рівненської області від 26 квітня 2018 року та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року у незміненій на результатами апеляційного перегляду частині залишено без змін.

Таким чином, апеляційним судом справа переглядається за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_3 , у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_1 , яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, надала розрахунок заборгованості поручителя відповідно до висновків та вказівок, висловлених у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року.

Інші учасники справи, їх представники в суд апеляційної інстанції не з`явились.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги у частині вирішення судом першої інстанції позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , заслухавши представника позивача, доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 24 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом строком до 23 жовтня 2017 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Кредитний договір від 24 жовтня 2007 року укладений строком на 10 років і позичальник мав зобов`язання повертати суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами - щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 760 доларів США (т.1, а. с. 5)

ОСОБА_2 припинив оплату чергових платежів 26 травня 2014 року.

04 березня 2015 року банк направив позичальнику та поручителю вимогу, у якій зазначив, що у випадку неусунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту, ПАТ «УкрСиббанк» змушений вимагати виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року у повному обсязі.

Отже, банк змінив строк виконання основного зобов`язання за спірним кредитним договором на 14 квітня 2015 року.

17 червня 2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 у повному обсязі.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого заборгованість станом на 03.06.2015 року становить 28 266,71 доларів США, а також нарахована пеня у розмірі 35 958,60 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 18 407,51 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 6 194,62 долари США, строкова заборгованість за процентами - 20 центів США, прострочена заборгованість за процентами - 3 664,37 долари США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 22 726,14 грн, пеня за несвоєчасне погашення процентів - 13 232,46 грн (а.с. 17-28 том 1).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент подання позову, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умовами спірного кредитного договору сторони передбачили строки виконання окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного ануїтетного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Проте, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

У зв`язку з порушенням боржником зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, звернувшись у березні 2015 року до боржника та поручителя з вимогою про погашення заборгованості у повному обсязі.

Якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

До матеріалів справи долучено графік платежів та сукупної вартості кредиту № 0 (а.с.119-121 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, останній платіж за кредитним договором позичальником було сплачено у травні 2014 року, а із позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду у червні 2015 року, отже суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову щодо поручителя у тій сумі, яка пред`явлена до стягнення солідарно з позичальником, не врахувавши, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання та у межах шестимісячного строку звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя про дострокове стягнення заборгованості у повному обсязі, отже порука припинилась лише у частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до дати подання цього позову (17 червня 2015 року).

Таким чином, порука припинилась щодо платежів за період з 27.05.2014 року (наступний день за днем сплати) по 16.12.2014 року (за шість місяців до дня подачі позову).

Згідно з умовами договору (Додаток № 1 а. с. 119-121 том 1) за цей період по кредитному договору повинні були сплачені такі щомісячні платежі: за червень 2014 року 484,88 дол. США тіла кредиту та 275,12 дол. США процентів; за липень 2014 року 490,29 дол. США тіла кредиту та 269,71 дол. США процентів; за серпень 2014 року 495,77 дол. США тіла кредиту та 264,23 дол. США процентів; за вересень 2014 року 501,30 дол. США тіла кредиту та 258,70 дол. США процентів; за жовтень 2014 року 506,90 дол. США тіла кредиту та 253,10 дол. США процентів; за листопад 2014 року 512,56 дол. США тіла кредиту та 247,44 дол. США процентів.

Платіж за грудень 2014 року мав бути сплачений до 31.12.2014, то в цій частині порука не припинилась.

Отже, порука припинилась в межах таких сум: 2991,70 дол. США - за тілом кредиту та 1568,30 дол. США - за процентами, а також щодо пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту - в сумі 3411,57 грн (із розрахунку: 206,07 грн + 467,98 грн +607,26 грн+514,34 грн+388,12 грн+1227,80 грн), та пені за несвоєчасну сплату процентів - у сумі 1952,20 грн (із розрахунку: 116,73 грн + 265,91 грн + 346,61 грн +294,57 грн+222,30 грн+706,08 грн).

На підставі викладеного суд вважає, що стягненню з відповідача ОСОБА_3 , як солідарного боржника з ОСОБА_2 , підлягає 21610,43 доларів США - заборгованості за кредитом (із розрахунку: 24602,13 дол.(борг, стягнутий рішенням з позичальника) - 2991,70 дол. (платежі, щодо яких порука припинилась); а також 2096,28 доларів США - заборгованості за процентами ( із розрахунку: 3664,58 дол.(борг, стягнутий рішенням з позичальника) - 1568,30 дол. (платежі, щодо яких порука припинилась).

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки порука є припиненою в частині місячних платежів за період з 27.05.2014 року по 16.12.2014 року, то з поручителя не підлягає стягненню пеня за цей період, тобто стягненню з відповідача ОСОБА_3 , як солідарного боржника з позичальником ОСОБА_2 , підлягає 19314 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості з тіла кредиту (із розрахунку: 22726,14 грн - 3411,57 грн) і 11280 грн пені за простроченими процентами (із розрахунку: 13232,46 грн - 1952,20 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Отже, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення - про часткове задоволення позовних вимог .

Відповідно до ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів (п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»).

ОСОБА_2 , в інтересах якого подано апеляційну скаргу, є інвалідом ІІ групи (а.с. 148 том 1), тому він звільнений від сплати судового збору.

Проте матеріали справи не містять доказів звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позову (83,92%) в частині вимог до ОСОБА_3 , понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подачу позивачем касаційної скарги (а.с. 7 том 3) пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню з ОСОБА_3 в сумі 6132,87 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану в його інтересах представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року в даній справі в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_3 скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 , як солідарного боржника з ОСОБА_2 , у користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредитну заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 жовтня 2007 року в розмірі 21610 (двадцять одну тисячу шістсот десять) доларів 43 центів США - за тілом кредиту; 2096 (дві тисячі дев`яносто шість) доларів США 28 центів за процентами та 19314 (дев`ятнадцять тисяч триста чотирнадцять) гривень 57 копійок - пені за несвоєчасне погашення заборгованості з тіла кредиту і 11280 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 26 копійок пені за простроченими процентами, та 6132 (шість тисяч сто тридцять дві) гривні 87 копійок понесених судових витрат за сплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2019 року.

Головуючий

Судді