Справа № 368/473/19
Рішення

Іменем України

"20" червня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Гембар В.В..

За участі:

Представник позивача - ОСОБА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

27.02.2019 року на адресу Оболонського районного судуд м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був укладений 30.08.2003 року та зареєстрований відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис 69.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним.

30.08.2003 року між ОСОБА_1 (далі-Позивач) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у зв`язку з чим Відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було внесено актовий запис № 69 про укладання шлюбу та видано свідоцтво про одруження.

Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну малолітню дитину, а саме:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, оскільки на даний час з`ясувалося, що характери є різними, погляди Позивача та Відповідача на різні сторони життя та сімейні питання кардинально відрізнялись, що постійно призводить до постійного з`ясування відносин та сварок. Між Позивачем та Відповідач не було взаєморозуміння та взаємоповаги.

Позивач та Відповідач вже з вересня 2018 року спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного побуду, не мають спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків щодо один одного.

Враховуючи вищезазначені обставини, шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем не носять характеру подружніх, оскільки вже з вересня 2018 року вони не проживають як чоловік та дружина. Отже, шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем в даний час припинились, тому збереження шлюбу є недоцільним.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2017 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сунеречитиме інтересам одного з них чм інтересам їх дітей.

Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим, оскільки Позивач не буде проживати однією сім`єю з Відповідачем.

Подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам Позивача та Відповідача, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між Позивачем та Відповідачем.

Отже, на даний час є неможливим збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, який у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку на примирення, скоріше за все не буде збережено.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживания дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З питання щодо виховання та проживання дитини на даний час спору немає, оскільки на даний час спільна дитина Позивача та Відповідача проживає з Відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України Позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про розірвання шлюбу можуть пред 'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача а також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

На даний час Позивач не може виїхати до постійного місця проживання Відповідача в м. Київ, а тому відповідно до ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України даний позов підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області.

Крім цього, Відповідач за погодженням з Позивачем не заперечує щоб заяву про розірвання шлюбу розглядав саме Кагарлицький районний суд Київської області.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 4, 174 - 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

22.04.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

15.05.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 20.06.2019 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 20.06.2019 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, обгрунтовуючи їх обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище.

Категорично заперечував на надання строку на примирення.

Зазначив, що майнових спорів з відповідачкою у нього немає, спільна дитина залишається проживати з матір`ю, - відповідачкою по справі.

Не бажає стягувати з відповідачки на свою користь судові витрати.

В підготовчому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, їй роз`яснено судом в судовому засіданні процесуальні наслідки визнання позову, які їй зрозумілі.

Заперечувала проти надання терміну на примирення.

Підтвердила факт того, що нею з відповідачем узгоджено питання щодо проживання спільної малолітньої дитини, - дитина залишається проживати з нею.

Підтвердила обставини справи, викладені в мотивувальній частині позовної заяви позивача.

Після розірвання шлюбу має бажання залишити прізвище « ОСОБА_2 ».

Визнання позову відповідачкою ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

На даний час Позивач не може виїхати до постійного місця проживання Відповідача в м. Київ, а тому відповідно до ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України даний позов підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області.

Крім цього, Відповідач за погодженням з Позивачем не заперечує щоб заяву про розірвання шлюбу розглядав саме Кагарлицький районний суд Київської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачкою по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець місто Долина Долинського району Івано - Франківської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 29 травня 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаціний номер НОМЕР_6.

Відповідачем по даній справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Київ, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 23 грудня 2003 року ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в місті Києві, реєстраційний номер облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

30 серпня 2003 року позивач ОСОБА_1 одружився від відповідачкою, - ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 , яке видане 30 серпня 2003 року відділом реєсмтрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Долина Долинського району Івано - Франківської області, громадянин України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Київ, громадянка України, одружились 30.08.2003, про що в книзі реєстрації про одруження 30 серпня 2003 року зроблено запис за № 69.

Прізвища після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_1 .

Дружини - ОСОБА_2 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - ОСОБА_3 , 2012 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження:

- серії НОМЕР_5 , видане 11 жовтня 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець місто Київ, про що 20 липня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 424.

В графі «Батьки» зазначено:

Батько - ОСОБА_1 , - позивач по даній справі.

Мати - ОСОБА_2 , - відповідачка по справі.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, з пояснень сторін, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 не проживають як одна сім`я понад 6 місяців, а саме, - орієнтовно з вересня 2018 року.

Відповідно, сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, спільного сімейного бюджету не ведуть, мають окреме особисте життя.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає отримувати термін на примирення, відповідно, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, в зв`язку з тим, що позивач категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , то вона в судовому засіданні позов визнала, їй роз`яснено процесуальні наслідки визнання позову, які їй зрозумілі, просила суд не недавати термін на примирення, так як вважає, що, з огляду на їхні відносини, примирення неможливе взагалі, у них різні погляди на життя, різні інтереси, різне коло спілкування.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам обох сторін.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між строронами, та дані відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін в різних населених пунктах, їх небажання підтримувати шлюбно - сімейні відносини, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - понад пів - року не проживають як чоловік та жінка, у сторін відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини один з одним, в них відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма воля як позивача, яка має вираз у позовній заяві, та в його позиції в судовому засіданні, так і пряма воля відповідачки на розірвання шлюбу, яка має вираз у визнанні позову, подання письмової заяви - клопотання про визнання позову, поданні усної заяви з запереченням на надання терміну на примирення, що зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більшепів - року, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше, спору шодо проживання спільної малолітньої дитини немає, спору щодо утримання дитини немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідачки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги відповідачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності відповідачки ОСОБА_2 з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_2 », причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише відповідачки, так як під час вирішення даного питання думка ОСОБА_1 при вирішенні спору судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачем ОСОБА_1 , не стягуючи такі витрати з відповідачки ОСОБА_2 ;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № N1C7G4464M від 22 квітня 2019 року, яка засвідчує той факт, що позивачем ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплачено 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору, проте, враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_1 в прохальній частині не ставить питання про стягнення з відповідачки на його користь понесених ним судових витрат, крім того, в судовому засіданні зазначив, що судові витрати стягувати з відповідачки не бажає, то судові витрати слід залишити за позивачем, не стягуючи їх з відповідачки ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 30 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем місто Долина Долинського району Івано - Франківської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 29 травня 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаціний номер НОМЕР_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою м. Київ, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 23 грудня 2003 року ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в місті Києві, реєстраційний номер облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , яке видане 30 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 69, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженці м. Київ, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 23 грудня 2003 року ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в місті Києві, реєстраційний номер облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , залишити прізвище, - ОСОБА_2 .

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.