Ухвала

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 753/10291/16-ц

провадження № 61-19311св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого- Крата В. І.,

суддів:Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Служба безпеки України,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Головне управління Державної міграційної служби у місті Києві,

розглянув клопотання представника Служби безпеки України - Михальчука Ю. про розгляд касаційної скарги за участю представника Служби безпеки України у справі за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Головне управління Державної міграційної служби у місті Києві, про виселення із службового житлового приміщення, за касаційною скаргою Служби безпеки Українина рішення апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Служба Безпеки України (далі - СБУ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві, про виселення із службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У квітні 2018 року Служба безпеки України подали доВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних сравкасаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2017 року і залишити в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних срав від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних срав від 06 листопада 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Представник Служби безпеки України -Михальчук Ю. у касаційній скарзі просить про розгляд касаційної скарги здійснити за його участю представника Служби безпеки України за довіреністю.

У задоволенні вказаного клопотання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Колегія суддів Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)). Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» («Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявники не представили переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З огляду на вказане, справа розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення сторін, тому колегія суддів Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання представника Служби безпеки України - Михальчука Ю.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику Служби безпеки України - Михальчук Ю. у задоволенні клопотання про розгляд касаційної скарги за участю представника Служби безпеки України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є.В. Краснощоков