Справа № 475/407/18
Провадження № 22ц/812/1115/19 Головуючий у 1-ї інстанції Вадовська А.В.
Категорія 25 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

(далі ПрАТ СК «УНІКА»)

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 8 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Вадовської А.В. в залі суду в смт. Доманівка о 16 годині 36 хвилин, зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ПрАТ СК «Уніка» до ОСОБА_1

третя особа - Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «ВУСО»

(далі ПрАТ СК «ВУСО»)

про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації,

В С Т А Н О В И Л А:

24 квітня 2018 року ПрАТ СК «УНІКА» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в розмірі 50 576 грн. 76 коп. в порядку суброгації.

В обґрунтування вимог зазначало, що 20 січня 2016 року між ним, як страховиком, та ОСОБА_2 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за умовами «КАСКО», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «VOLKSWAGEN Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 .

7 жовтня 2016 року відбулася дорожня-транспортна пригода (ДТП) за участю застрахованого позивачем автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «HYUNDAI Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням належного володільця ОСОБА_1 , внаслідок якої автомобілі зазначили механічних пошкоджень.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП, яке відбулося з вини відповідача ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована на умовах обов`язкового страхування ПрАТ СК «ВУСО», позивачем сплачено страхувальнику ОСОБА_3 страхове відшкодування в загальному розмірі 107 624 грн. 30 коп. та надіслано відповідне звернення до ПрАТ СК «ВУСО» з метою отримання відшкодування понесених позивачем витрат.

Разом з тим ПрАТ СК «ВУСО» сплачено позивачу страхове відшкодування в загальному розмірі 57 047 грн. 54 коп..

Тому сума в розмірі 50 576 грн. 76 коп., яка не відшкодована ПрАТ СК «ВУСО» підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_1 в порядку суброгації.

Посилаючись на вищевказане позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «УНІКА» в порядку суброгації майнову шкоду в розмірі 50 576 грн. 76 коп.

У поясненнях до позову та відзиві на додаткові пояснення ПрАТ СК «УНІКА» відповідач ОСОБА_1 не погодився з пред`явленими до нього вимогами та зазначав, що суми відшкодовані позивачем за договором страхування є меншими за розмір ліміту страхового відшкодування, який передбачений за договорами страхування цивільної відповідальності між ним та ПрАТ СК ВУСО та становить суму в загальному розмірі 150 000 грн..

Також наголошував на тому, що сума страхового відшкодування є завищеною, так як позивачем при її виплаті не враховано коефіцієнт зношеності пошкодженого майна і те, що застрахований автомобіль раніше вже брав участь у ДТП, крім цього, огляд пошкодженого автомобіля був проведений без його участі.

Заперечуючи проти пояснень відповідача на позову заяву позивач ПрАТ СК «УНІКА» додатково зазначив, що потерпілий має право на повне відшкодування збитків на відновлення попереднього стану пошкодженої речі, а думка відповідача про наявність підстав для відшкодування лише матеріальних збитків з урахуванням зносу автомобіля є хибною, оскільки розмір збитків, що підлягає відшкодуванню відповідно до вимог статті 1192 ЦК України визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання відновлювальних робіт.

Вказувало на те, що страховиком відповідача - ПрАТ СК «ВУСО» відповідно до умов полісу ОСОБА_1 та положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом з урахуванням вартості зносу, а за такого, винна особа - ОСОБА_1 повинен сплати в порядку суброгації різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 50 576 грн. 76 коп..

У відзиві на вищезазначені додаткові пояснення ОСОБА_1 додатково зазначив, що розмір відшкодування відновлювального ремонту не може розраховувати на рівні вартості нового автомобіля, так як автомобіль потерпілого приймав участь у іншому ДТП, а тому не був новим та мав процент зносу.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2018 року справу за позовом ПрАТ СК «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації передано за підсудністю до Суворівського районного суду міста Одеса (т. 1 а.с.60).

Ухвалою Суворівського районного суду міста Одеса від 20 липня 2018 року за заявою відповідача ПрАТ СК «ВУСО» залучено до участі у справі у якості третьої особи (т. 2 а.с.34).

Ухвалою Суворівського районного суду міста Одеса від 13 грудня 2018 року справу за позовом ПрАТ СК «УНІКА» до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ СК «ВУСО» про відшкодування шкоди в порядку суброгації передано за підсудністю до Доманівського районного суду Миколаївської області ( т.2 а.с.154).

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги страхової компанією пред`явлені до неналежного відповідача, так як розмір сплаченого позивачем відшкодування є меншим, ніж ліміт встановлений для покриття цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі ПрАТ СК «УНІКА», посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Стверджувало, що при ухваленні рішення суд не врахував, що на відміну від відповідальності винної особи, обсяг відповідальності страховика за договором страхування обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за положенням яких третьою особою на користь позивача сплачена сума у розмірі відновлювального ремонту з врахуванням зносу та франшизи. Тому сума, що залишилась до сплати повинна бути відшкодована саме відповідачем.

Також вважало, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач спочатку звернувся до страховика, від якого отримав часткове відшкодування та право у подальшому на отримання різниці в порядку суброгації від винної особи.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 13 червня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав, що розмір страхового відшкодування, сплаченого позивачем на користь ОСОБА_2 є меншим за розмір ліміту застрахованої цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 , а тому обов`язок зі сплати страхового відшкодування у порядку суброгації не може бути покладено на нього.

Такі висновки суду є правильними з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 листопада 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «VOLKSWAGEN Tiguan» державний номерний знак НОМЕР_1 , якій зазнав механічних пошкоджень під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «HYUNDAI Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача (т. 1 а.с.12).

За договором добровільного страхування наземного транспорту від 20 січня 2016 року автомобіль «VOLKSWAGEN Tiguan» застраховано його власником ОСОБА_2 на умовах «КАСКО» у ПрАТ СК «УНІКА» із визначенням безумовної франшизи в розмірі 5% та 0% для деяких страхових випадків (т.1 а.с.6-10).

Згідно полісу АЕ/7882077 і договору №2-01 від 9 березня 2016 року, що укладені між відповідачем ОСОБА_1 та третьою особою ПрАТ СК «ВУСО» встановлені страхові суми за шкоду заподіяну майну (ліміти цивільно-правової відповідальності) у розмірі 100 000 грн. 00 коп. і 50 000 грн. 00 коп., тобто на загальну суму 150 000 грн. 00коп. із визначенням 0% франшизи (т. 1 а.с.118-119).

У відповідності до звіту №64/10-16 від 27 жовтня 2016 року, та складеного на його підставі страхового акту №00205005 від 3 листопада 2016 року (т.1 а.с.14-30) позивачем ПрАТ СК «УНІКА» встановлено розмір заподіяного страхувальнику ОСОБА_2 збитку на суму 91 021 грн. 50коп., якій сплачено на його користь 3 листопада 2016 року.

У подальшому страхувальником ОСОБА_2 подана повторна заява на ім`я ПрАТ СК «УНІКА», у якій він стверджував, що при проведенні відновленого ремонту виявлено ще скритий дефект у вигляді пошкодження блоку ксенону, внаслідок чого позивачем складено акткалізований звіт №64/10-16 від 17 січня 2017 року на збільшену та узагальнену вартість поновлювального ремонту у розмірі 108 192 грн 23 коп., новий страховий акт №00205005 від 3 лютого 2017 року для доплати, та проведена додаткова виплата страхувальнику ОСОБА_2 на суму 16 602 грн. 80 коп. (т. 1 а.с.31-46).

Виплативши страхове відшкодування потерпілій особі за умовами «КАСКО», позивач ПрАТ СК «УНІКА» звернувся із зворотньою вимогою до страховика цивільно-правової відповідальності винної особи - ПрАТ СК «ВУСО», яке за двома платіжними дорученнями №3918 від 27 лютого і 13 травня 2017 року сплатило 48 834 грн. 84 коп. і 8 212 грн. 70 коп., а всього відшкодувало позивачу понесеного ним страхового відшкодування на загальну суму 57 047 грн. 54 коп. (т.1 а.с.48-49).

Відтак, вважаючи, що ліміт цивільно-правової відповідальності за страховими сумами ПрАТ СК «ВУСО» на відшкодування майнової шкоди вичерпано, позивач у порядку суброгації звернувся з претензією до винної особи у ДТП - Марковського Є.М., на яку отримав відмову (т.1 а.с.50-52) та звернувся із зазначеним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, при вирішенні справи судом вірно встановлено, що: розмір ліміту цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_1 складає 150 000грн., що значно перевищує розмір шкоди (страхового відшкодування) сплаченого позивачем на користь потерпілої особи; а умови страхування винної особи не передбачають відрахування франшизи при сплаті страхового відшкодування, у разі заподіяння нею шкоди.

Відтак, обґрунтування позивача про необхідність задоволення його вимог у порядку суброгації за рахунок винної особи ґрунтуються на припущеннях, так як сума в розмірі 50 576 грн. 76 коп. не може складати франшизу та інші складові, які на припущення ПрАТ СК «УНІКА» були враховані третьою особою при сплаті страхового відшкодування.

Не є підставою для пред`явлення вимоги у порядку суброгації до винної особи і той випадок, якщо позивачем отримано часткове відшкодування від страховика у добровільному порядку без пред`явлення до нього вимоги у судовому порядку.

Саме відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вищевказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З аналізу правової норми статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виходить, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок зроблено судом першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, так як він відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), та 3 жовтня 2018 року у справі 760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18).

Оскільки розмір завданої шкоди у 107 624 грн. 30 коп. не перевищує ліміту відповідальності відповідача у 150 000,00 грн., ПрАТ СК «ВУСО» заявлену суму збитків відшкодувало частково і не повідомляло позивачу про причини відмови у виплаті страхового відшкодування в повному розмірі, і такі обставини вірно встановлені та враховані судом першої інстанції при ухвалені рішення, колегія суддів вважає його висновок про необґрунтованість позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_1 , ліміт застрахованої цивільної відповідальності якого є більшим, ніж сплачене та пред`явлене у порядку суброгації страхове відшкодування - правильним.

Отже, до винної в ДТП особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, в силу статті 1194 ЦК України покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, як на власника джерела підвищеної небезпеки - учасника ДТП, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, і тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Вказане не позбавляє позивача пред`явити позовну вимогу до належного відповідача, в процесі якої з`ясувати правильність нарахування та виплати страхового відшкодування.

За такого інші доводи відповідача щодо завищення суми страхового відшкодування, не врахування коефіцієнту зношеності пошкодженого майна і те, що застрахований автомобіль раніше вже брав участь у ДТП, не мають правового значення у зв`язку з пред`явленням позову не до страховика.

Підстави для відшкодування судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 365, 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» залишити без задоволення, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 8 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський О.В. Локтіонова