Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 279/11444/15-ц

провадження № 61-261св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк»,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл», ОСОБА_1 ,

треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2017 року у складі судді Шульги О. М. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Златобанк» Славінського В. І. звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл» (далі - ТОВ «Вассма Рітейл») та ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що 18 січня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Вассма Рітейл» було укладено кредитний договір № 06/12-КLMV, який в подальшому змінено договором про внесення змін № 1 від 16 липня 2013 року, договором про внесення змін № 2 від 16 жовтня 2013 року і договором про внесення змін № 3 від 17 липня 2014 року. За умовами зазначеного договору ТОВ «Вассма Рітейл» було надано кредит у формі мультивалютної кредитної лінії у гривні, євро та доларах США для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості 3 000 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 16 липня 2015 року включно та платою за користування кредитними коштами в розмірі 27,0 % річних у гривні, 16,0 % річних - у доларах США та 15,0 % річних - у євро. 11 лютого 2015 року між ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 було укладено договір виконання зобов`язань третьою особою, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався не пізніше 13 лютого 2015 року сплатити банку суму кредитної заборгованості ТОВ «Вассма Рітейл» в розмірі, не меншому ніж 22 955 214,24 грн, після чого ОСОБА_1 набуває право на зворотну вимогу (регрес) до ТОВ «Вассма Рітейл» в розмірі фактично сплаченої суми. ОСОБА_1 виконав умови цього договору, сплатив банку в установлені договором строки заборгованість ТОВ «Вассма Рітейл» у розмірі 22 955 214,42 грн. В подальшому зобов`язання позичальника ТОВ «Вассма Рітейл» щодо задоволення вимог ОСОБА_1 були припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з актом про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 14 квітня 2015 року. За нотаріально оформленою заявою від 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 підтвердив, що його регресні вимоги як кредитора у зобов`язанні за кредитним договором були задоволені в повному обсязі, у зв`язку з чим такі зобов`язання є припиненими. В червні 2015 року ТОВ «Вассма Рітейл» подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву до ПАТ «Златобанк» про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна, визнання припиненим права застави і обтяження рухомого майна та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 вересня 2015 року у справі № 910/20024/15 вказаний позов задоволено у повному обсязі. За таких обставин договір виконання зобов`язань третьою особою від 11 лютого 2015 року, укладений між ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 , порушує права ПАТ «Златобанк». Цей договір укладений з порушенням законодавства, зокрема статті 520, частини першої статті 528 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Крім того, зважаючи на умови пункту 3.3.8 кредитного договору, ТОВ «Вассма Рітейл» не мало права без письмового дозволу банку укладати договір, передавати свої права та обов`язки третій особі. Враховуючи викладене, ПАТ «Златобанк» просило визнати недійсним договір виконання зобов`язань третьою особою від 11 лютого 2015 року, укладений між ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2017 року взадоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що суду не надано доказів наявності у відповідача переваг або пільг, а також доказів недодержання вимог статті 203 ЦК Українипри укладанні договору виконання зобов`язань третьою особою від 11 лютого 2015 року між ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 Оспорюваний договір укладений з підстав, передбачених статтею 528 ЦК України, якою врегульовано виконання обов`язку боржника іншою особою як за власною ініціативою, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником, що не суперечить умовам пункту 5.3 кредитного договору.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Златобанк» відхилено, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, відповідають встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Посилання банку на недійсність договору виконання зобов`язань третьою особою від 11 лютого 2015 року через те, що його було укладено без попередньої згоди банку, не має правового значення для вирішення спору, оскільки така згода надана банком шляхом укладення з ОСОБА_1 договору від 12 лютого 2015 року, чим було дотримано вимоги пункту 3.3.8 кредитного договору. Договір від 11 лютого 2015 року був укладений між правомочними сторонами та спрямований на виконання кредитного договору ТОВ «Вассма Рітейл» і реальне настання наслідків у вигляді права зворотної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Вассма Рітейл».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи.

У грудні 2017 року Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подали до Верховного Суду касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційні скарги мотивовані тим, що уклавши 11 лютого 2015 року договір виконання зобов`язань третьою особою, відповідачі порушили вимоги частин першої та другої статті 203 ЦК України, оскільки пунктом 3.3.8 кредитного договору ТОВ «Вассма Рітейл» заборонено передавати третім особам свої права та обов`язки за цим договором. ПАТ «Златобанк» не надавало згоди на укладення між ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 договору виконання зобов`язань третьою особою від 11 лютого 2015 року, а судами першої та апеляційної інстанцій дано неправильну оцінку положенням пункту 3.3.8 кредитного договору, порушено положення статей 203, 215, 520, 526, 527, 528 ЦК України. Розглядаючи спір у цій справі, суд першої інстанції неправомірно послався на положення пункту 5.3 кредитного договору, яким передбачено виконання зобов`язання без згоди ТОВ «Вассма Рітейл» третьою особою, в тому числі, поручителем, правонаступником. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Златобанк» була позбавлена можливості визнати нікчемним оскаржуваний договір від 11 лютого 2015 року, оскільки банк не є його стороною. ТОВ «Вассма Рітейл» оспорюється в судовому порядку наявність заборгованості за кредитним договором, а ПАТ «Златобанк» не отримало коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, майнові права за яким знаходяться в заставі Національного банку України на підставі відповідного договору, укладеного 05 березня 2014 року. Відповідно до пункту 3.4.2 договору застави майнових прав ПАТ «Златобанк» зобов`язалося не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди Національного банку України. Згоди на укладення оспорюваного договору виконання зобов`язань третьою особою від 11 лютого 2015 року Національний банк України також не надавав. В оскаржуваній ухвалі Апеляційного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року міститься висновок, що договір виконання зобов`язань третьою особою від 12 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк», не є нікчемним, а є дійсним, дострокове погашення кредитної заборгованості третьою особою було здійснено з відома банку, відповідно до вимог закону та не суперечить суті зобов`язання. При цьому суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що укладений 12 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк» договір виконання зобов`язань третьою особою не стосується предмета доказування у цій справі.

ТОВ «Вассма Рітейл» подало відзиви на касаційні скарги, в яких просило залишити їх без задоволення, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку. Доводи касаційних скарг про те, що ТОВ «Вассма Рітейл» мало виконати свої обов`язки за кредитним договором особисто, спростовуються як змістом самого кредитного договору (пункт 5.3), положеннями чинного законодавства, суттю кредитних відносин, так і фактичними діями позивача, який виявив волю та намір прийняти належне виконання за кредитним договором. Внаслідок укладення оспорюваного договору виконання зобов`язань третьою особою від 11 лютого 2015 року не відбулося заміни сторони боржника у зобов`язанні, тому є безпідставними та необґрунтованими посилання у касаційних скаргах на положення пункту 3.3.8 кредитного договору та необхідність отримання попередньої письмової згоди ПАТ «Златобанк» на укладення оспорюваного договору.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Національного банку України та витребувано її матеріали з Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року.

23 січня 2018 року справа № 279/11444/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 18 січня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Вассма Рітейл» було укладено кредитний договір № 06/12-КLMV, за умовами якого позичальнику було надано кредит у формі мультивалютної кредитної лінії у гривні, євро та доларах США для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості 3 000 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 17 липня 2013 року. В подальшому між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Вассма Рітейл» укладалися договори про внесення змін до кредитного договору від 16 липня 2013 року, від 16 жовтня 2013 року, від 17 липня 2014 року, якими змінювалися процентні ставки та строк повернення кредитних коштів, який остаточно встановлений до 16 липня 2015 року включно.

11 лютого 2015 року між ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 укладено договір про виконання зобов`язань третьою особою, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався не пізніше 13 лютого 2015 року сплатити ПАТ «Златобанк» суму кредитної заборгованості ТОВ «Вассма Рітейл» за вищевказаним кредитним договором в розмірі, не меншому ніж 22 955 214,42 грн, після чого він набуває право на зворотну вимогу (регрес) до ТОВ «Вассма Рітейл» в розмірі фактично сплаченої суми.

12 лютого 2015 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 укладено договір про виконання зобов`язання третьою особою, за яким ПАТ «Златобанк» надав згоду на виконання ОСОБА_1 зобов`язань за ТОВ «Вассма Рітейл» за кредитним договором № 06/12-КLМV від 18 січня 2012 року.

12 лютого 2015 року ОСОБА_1 виконав умови укладеного 11 лютого 2015 року між ТОВ «Вассма Рітейл» та ним договору про виконання зобов`язань третьою особою, сплативши кредитну заборгованість ТОВ «Вассма Рітейл» в загальному розмірі 22 955 214,42 грн.

В подальшому зобов`язання позичальника ТОВ «Вассма Рітейл» щодо задоволення вимог ОСОБА_1 , право на які той набув внаслідок виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором в межах фактично сплаченої суми, були припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ОСОБА_1 та ТОВ «Вассма Рітейл» згідно з актом про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 14 квітня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року №105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року № 30 з 14 лютого 2015 року розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 виникли правовідносини на підставі договору про виконання зобов`язання третьою особою від 11 лютого 2015 року, укладеного з підстав, передбачених статтею 528 ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними залежно від предмета і підстав позову суди повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої-другої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

За змістом зазначених норм матеріального права зобов`язання боржника за його волею може бути ним покладено на іншу особу та у випадку виконання зобов`язання іншою (третьою) особою до цієї особи переходять права та обов`язки кредитора у зобов`язанні.

При цьому підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником як за власною ініціативою, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Таке покладення виконання зобов`язань, відповідно до частини першої статті 528 ЦК України, є обов`язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтями 513, 521 ЦК України врегульоване питання форми правочину щодо заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні та передбачено, що такий правочин має бути вчинений у формі основного зобов`язального правочину.

Разом з тим норми статей 204, 205, частини першої статті 206, статей 218, 511 ЦК України не забороняють вчиняти в усній формі правочин щодо надання згоди боржника за зобов`язанням на покладення виконання обов`язку на іншу особу. Основним критерієм для застосування правового механізму, передбаченого частиною першою статті 528 ЦК України, є воля боржника.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів обґрунтовано виходили з того, що позивачем не надано доказів недодержання вимог статті 203 ЦК Українипри укладанні договору виконання зобов`язань третьою особою від 11 лютого 2015 року, укладеного між ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 Оспорюваний договір укладений з підстав, передбачених статтею 528 ЦК України, що не суперечить умовам пункту 5.3 кредитного договору. Договір від 11 лютого 2015 року був укладений між правомочними сторонами та спрямований на виконання кредитного договору ТОВ «Вассма Рітейл» і реальне настання наслідків.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Златобанк» від 17 квітня 2015 року № 184 на виконання рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року № 30 на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір про виконання зобов`язань третьою особою від 12 лютого 2015 року віднесено до нікчемних.

Листом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Златобанк» від 17 квітня 2015 року № 1322 ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 було повідомлено про визнання договору про виконання зобов`язання третьою особою від 12 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 , нікчемним правочином в силу пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак наведені обставини не впливають на правильність вирішення цього спору, предметом якого є визнання недійсним іншого правочину - договору виконання зобов`язань третьою особою, укладеного 11 лютого 2015 року між ТОВ «Вассма Рітейл» та ОСОБА_1 Передбачених законом підстав для задоволення цієї вимоги судами не встановлено.

Крім того, за змістом вищенаведеної статті 528 ЦК України угода про виконання обов`язку боржника іншою особою може бути укладена між вказаними сторонами, тобто між боржником і цією іншою особою, а не між кредитором і боржником.

Оскаржувана ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року містить висновки щодо обставин, які встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі №910/20024/15 за позовом ТОВ «Вассма Рітейл» до ПАТ «Златобанк», треті особи - ОСОБА_1, Національний Банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненими зобов`язань, визнання припиненою іпотеку та скасування заборони відчуження нерухомого майна, визнання припиненим права застави та обтяження рухомого майна і зобов`язання вчинити дії.

Вказане рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі № 910/20024/15, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19 липня 2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 26 жовтня 2017 року, містить висновки про відсутність підстав для віднесення договору про виконання зобов`язання третьою особою від 12 лютого 2015 до нікчемних згідно зі статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим же судовим рішенням встановлено факт дострокового виконання в повному обсязі основного зобов`язання за кредитним договором № 06/12-КLMV від 18 січня 2012 року та те, що боржник у зобов`язанні був замінений іншою особою за згодою кредитора, що відповідає положенням статей 520 521 ЦК України щодо форми правочину, а також частині першій статті 528 ЦК України, згідно з якою виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо за умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто.

Доводи касаційних скарг про те, що вищевказані обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не мають преюдиційного значення у цій справі, не можна вважати обґрунтованими з огляду на положення частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, за змістом якої обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічні приписи містяться й у частині четвертій статті 82 ЦПК України.

Тому посилання заявників у касаційних скаргах на невідповідність договору про виконання зобов`язання третьою особою від 11 лютого 2015 року вимогам закону через відсутність згоди на це банку є безпідставними і, крім вищенаведеного, спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, згідно з якими така згода, хоч і після укладення договору, однак банком фактично була надана шляхом укладення з ОСОБА_1 договору від 12 лютого 2015 року, чим було додержано вимоги пункту 3.3.8 кредитного договору щодо отримання боржником письмової згоди банку передавати третім особам свої права та обов`язки за цим договором. Кредитна заборгованість ТОВ «Вассма Рітейл» в загальному розмірі 22 955 214,42 грн була сплачена ОСОБА_1 12 лютого 2015 року, тобто в день отримання згоди банку. Такі дії було вчинено до запровадження в ПАТ «Златобанк» тимчасової адміністрації 14 лютого 2015 року, а тому вони не свідчать про порушення прав Банку у спірних правовідносинах. Крім того, договір від 11 лютого 2015 року був укладений між правомочними сторонами та спрямований на виконання кредитного договору боржником ТОВ «Вассма Рітейл» і реальне настання наслідків у вигляді права зворотної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Вассма Рітейл» на суму, яка фактично сплачена.

Інші наведені у касаційних скаргах доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Оскаржувані судові рішення ґрунтуються на засадах верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності, відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов