Справа № 579/2478/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2019 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря Сергієнко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Кролевецьким міськвиконкомом від 06 серпня 1980 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 вересня 2002 року вона є власником житлового приміщення - будинку по АДРЕСА_1 . 10 грудня 1997 року за вказаною адресою за її згоди зареєструвала своє місце проживання ОСОБА_2 .

На даний час згідно довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 16 листопада 2018 року №3891 у даному житловому приміщенні зареєстровані вона, ОСОБА_1 , її син ОСОБА_3 , її онук ОСОБА_4 та її колишня невістка ОСОБА_2

ОСОБА_2 фактично в житловому будинку за місцем реєстрації не проживає, її особисті речі в будинку відсутні, вона не допомагає сплачувати комунальні послуги. Понад рік відповідач відсутня за зареєстрованим місцем проживання. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Вона позбавлена можливості вирішити питання зняття її з місця реєстрації в будинку в позасудовому порядку, тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позов підтримують та просять його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.31).

Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с. 29), в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подала.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання представника позивача суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок, виданим Кролевецьким міськвиконкомом від 06 серпня 1980 року, та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 вересня 2002 року, посвідченим державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 1-1759 (а.с.6,7).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Кролевецької міської ради Сумської області 16 листопада 2018 року №3891 в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1946 року народження, ОСОБА_2 , 1970 року народження, ОСОБА_3 , 1969 року народження, ОСОБА_4 , 1992 року народження, (а.с.19). Зазначені обставини також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 , згідно яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрована за вказаною адресою з 10.12.1991 року (а.с.13-18).

За змістом позовної заяви відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання - в будинку АДРЕСА_1 не проживає понад один рік, її особисті речі в будинку відсутні, житлово-комунальні послуги вона не сплачує.

Факт тривалого не проживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 підтверджується довідками секретаря міської ради виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 18.12.2018 року, від 14.06.2019 року, згідно з якими ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 фактично не проживає понад п`ять років (а.с.20, 32).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , колишня невістка позивача ОСОБА_1 , фактично за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталася до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності ОСОБА_1 , та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , більше одного року.

Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 82, 206, 247, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 червня 2019 року.

Суддя О. В. Моргун