П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„18" червня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 221/2601/18

Номер провадження 22-ц/804/1595/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Герасимової Г.Є.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»

третя особа - Волноваське об`єднане Управління пенсійного фонду України Донецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 07 лютого 2019 року головуючого судді Чальцевої Т.В. із складанням повного тексту судового рішення 12 лютого 2019 року по цивільній справі про стягнення недоплаченої пенсії ,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (далі - ДП «Шахтоуправління « Південнодонбаська №1»), третя особа Управління пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про стягнення шкоди, заподіяної недоплатою пенсії.

Позов мотивовано тим, що з 15 січня 1979 року він працював учнем кріпильника і ремонту підземним на шахті Південнодонбаська №1, яка на даний час є ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1». З 01 березня 1979 року він був направлений на курси до групи кріпильників з ремонту строком на 1 місяць. З 17 травня 1979 року працював кріпильником з ремонту підземним 3 розряду. 11 вересня 1979 року звільнився за власним бажанням . За вказаний період роботи пільговий стаж склав 7 місяців 26 днів. З 22 вересня 1979 року по 13 липня 1982 року він працював в автоколоні № 04122, де трудовий стаж склав 2 роки 7 місяців 21 день. З 16 серпня 1982 по 14 травня 1984 року знову працював на шахті Південнодонбаська №1 гірником з ремонту гірничних виробок підземний 3 розряду. За цей період роботи пільговий стаж склав 1 рік 8 місяців 28 днів. До працевлаштування на шахту , він проходив військову службу в Радянській армії з 15 листопада 1976 року по 18 листопада 1978 року, тобто 2 роки 3 дні. Оскільки після служби в Радянській армії безпосередньо слідувала робота з шкідливими умовами праці в шахті, то служба в складі Збройних сил СРСР прирівнюється до роботи , яка слідувала за нею, тому 2 роки 3 дні служби прирівнюються до пільгового стажу. З 16 травня 1985 року він знову працевлаштувався на шахту Південнодонбаська № 1 та працював там до 01 червня 1989 року, а потім з 28 серпня 1995 року по 05 березня 2018 року, де трудовий стаж склав 26 років 6 місяців 22 дні. Отже, весь пільговий стаж складає 4 роки 8 місяців 27 днів. Загальний трудовий стаж складає 30 років 2 місяці 20 днів. Згідно вимог закону, за наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків за кожний повний рік цих робіт загальновстановлений пенсійний вік знижується на один рік, тобто позивач мав право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 4 роки у 56 років, а саме з 14 серпня 2014 року. Відповідно до ст. 62 Закону України « Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідач надав довідку,що уточнює особливий характер робіт , лише 10 квітня 2018 року. Позивач, як працівник підприємства під час трудових відносин, не мав у своєму розпорядженні трудової книжки, яка є основним документом , що містить інформацію про виникнення права на пенсію за віком , в тому числі на пільгових умовах, оскільки , відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України № 30 від 20 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях ,як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку, та не володів інформацією , яка має значення при вирішенні питання про призначення йому пенсії . 07 лютого 2018 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України із заявою про визначення йому пенсії за віком, яка призначена з 07 лютого 2018 року в сумі 1725,23 грн. 15 лютого 2018 року позивач оформив 3 групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково. 05 березня 2018 року позивач звільнився за станом здоров`я та 06 березня 2018 року отримав трудову книжку. Враховуючи те, що з вини відповідача , позивач не зміг своєчасно оформити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, просив стягнути з відповідача на відшкодування шкоди заподіяної недоплатою пенсії за період з 14 серпня 2014 року по 07 лютого 2018 року суму 70 792 грн., а також судовий збір в сумі 707, 92 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1600 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 07 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 недоплачену пенсію за період з 14 серпня 2013 року по 07 лютого 2018 року у сумі 119 148,22 грн., судовий збір у сумі 1191, 48 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» просить скасувати рішення в частині включення строкової військової служби до пільгового стажу позивача та ухвалити нове, у відповідній частині, з урахування 50% вини позивача в несвоєчасному зверненні до пенсійного фонду та зменшення розміру відшкодування збитків позивачу, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з*ясування обставин справи . В обґрунтування доводів скарги підприємство зазначає, що судом до спірних правовідносин не застосовано п. 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України, щодо зарахування до стажу роботи часу проходження строкової військової служби» № 2636-IV від 02 червня 2005 року. Також зазначає, що згідно з даними трудової книжки позивача, до проходження строкової служби позивач не навчався за професією та не займав посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах , тому право на включення строкової військової служби 2 роки 3 дні до пільгового стажу позивач не має. Підприємство вважає,що пільговий стаж позивача повинен складати не 4 роки 8 місяців 27 днів (з урахуванням служби в армії),а лише пенсійний стаж праці по професії за Списком № 1 (без 2 -х років 3-х днів служби в армії) 2 роки 8 місяців 24 дні. У несвоєчасному зверненні до пенсійного органу для оформлення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є вина також і позивача,який знав про свою службу в армії та працю по професії за Списком №1, яка дає право на зниження пенсійного віку, тому, виходячи з викладеного, сума шкоди, завданої позивачу повинна бути вдвічі зменшена з урахуванням 50 % його вини.

Відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення,оскільки позивач проходив службу в Радянський армії до набрання чинності Законом України « Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування»,тому при визначенні йому пільгового стажу застосовується законодавство,яке діяло в той період,а саме Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій,затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року,тому посилання відповідача на порушення судом норм матеріального права є безпідставним. Вимоги скаржника про зменшення розміру відшкодування з урахуванням 50% вини позивача не ґрунтуються на законі,та статтею 100 Закону України « Про пенсійне забезпечення « передбачена матеріальна відповідальність саме підприємства за шкоду,заподіяну внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів,та її відшкодування в повному обсязі підприємством.

У судовому засіданні апеляційного суду,проведеному в режимі відеоконференції, представник ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» адвокат Білецький В.М. підтримав доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лісодід О.В. підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник третьої особи Волноваського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 06 червня 2019 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.10-12 за № 1459,судової повістки,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.105,106,117).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанції посилався на п.4 ст.24 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій , затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року ,ст.ст.13,100 Закону України « Про пенсійне забезпечення « та дійшов висновку про те,що оскільки після служби в Радянській армії безпосередньо слідувала робота з шкідливими умовами праці в шахті, то служба позивача в складі Збройних сил СРСР прирівнюється до роботи , яка безпосередньо слідувала за нею,тому 2 роки 3дні служби прирівнюються до пільгового стажу. Весь пільговий стаж позивача складає 4 роки 8 місяців 27 днів. Загальний трудовий стаж складає 30 років 2 місяці 20 днів та позивач мав право на пенсію зі зниженням пенсійного віку строком на 4 роки , а саме - з 14 серпня 2014 року. Наявна винна,протиправна поведінка посадових осіб відповідача, призвела до недоотримання позивачем пенсійних виплат ,а тому позовні вимоги доведені та обґрунтовані .

З вказаним висновком суду повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач обгрунтовував вимоги тим,що мав право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 4 роки в 56 років, а саме з 14 серпня 2014 року та сума на відшкодування шкоди заподіяної недоплатою пенсії становить 70 792 грн.

Встановлено, що із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернувся до пенсійного фонду 07 лютого 2018 року.

Із довідки № 547 від 10 квітня 2018 року ,що уточнює особливий характер робіт або умов праці,необхідних для призначення пенсії та копій наказів підприємства вбачається ,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,працював повний робочий день у ДП « Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» : 15 січня 1979 року-учень кріпильника з ремонту підземний,дільниця (ВШТ) -наказ 319 к від 15 січня 1979 року ; з 01 березня 1979 року -направлений на курси до групи кріпильників з ремонту строком на 1 місяць-наказ № 168 від 01 березня 1979 року ; з 17 травня 1979 року -кріпильник з ремонту підземний 3 розряду,дільниця (ВШТ)-наказ № 166к від 17 травня 1979 року ; 11 вересня 1979 року звільнений за власним бажанням-наказ № 252 к від 18 вересня 1979 року ; з 16 серпня 1982 року-гірник з ремонту гірничих виробок підземний 3 розряду,дільниця (ВШТ)-наказ № 222 к від 13 серпня 1982 року ; 14 травня 1984 року звільнений за прогули -наказ № 246 к від 26 вересня 1984 року . На курсах та за час праці учнем отримував тарифну ставку підземного робітника.По всім підземним професіям з повним робочим днем у шахті з оплатою підземного робітника у виробництві-гірничі роботи. В особових умовах праці-підземні роботи в шахтах з видобутку вугілля,передбачені Списком № 1 розділом 1 та пунктом 1 затвердженим Постановами РадМін СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173; КМ СРСР від 26 січня 1991 року № 10; КМ УРСР від 11 березня 1994 року № 162 ; КМУ від 16 січня 2003 року № 36 та КМУ від 24 червня 2016 року № 461.

З копії трудової книжки вбачається,що ОСОБА_1 з 15 листопада 1976 року по 18 листопада 1978 року проходив війському службу в Радянській армії . З 15 січня 1979 року працював учнем кріпильника і ремонту підземним на шахті Південнодонбаська №1, яка на даний час є ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1». З 01 березня 1979 року він був направлений на курси до групи кріпильників з ремонту строком на 1 місяць. З 17 травня 1979 року працював кріпильником з ремонту підземним 3 розряду. 11 вересня 1979 року звільнився за власним бажанням . З 22 вересня 1979 року по 13 липня 1982 року він працював в автоколоні № 04122. З 13 серпня 1982 року по 20 березня 1985 року знову працював на шахті Південнодонбаська №1, яка на даний час є ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» гірником з ремонту гірничних виробок підземний 3 розряду.20 березня 1985 року звільнився за власним бажанням. З 16 травня 1985 року він знову працевлаштувався на шахту Південнодонбаська №1 теслею та працював там до 01 червня 1989 року, а потім з 28 серпня 1995 року по 05 березня 2018 року водієм автокрану,водієм автобусу . 05 березня 2018 року був звільнений внаслідок невідповідності стану здоров`я , що перешкоджає продовженню даної роботи за п.2 ст.40 КЗпП України .

Відповідно довідки МСЕК від 05 лютого 2018 року ОСОБА_2 встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням безстроково.

Відповідно довідки № 2109 від 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Волноваського району Донецької області і отримує пенсію за віком ,розмір якої у квітні 2018 року становив 1725,23 грн.

Відповідно до п.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період трудової діяльності та інші періоди, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії , до набрання чинності цим Законом , зараховуються до трудового стажу в порядку і на умовах , передбачених законодавством, яке діяло раніше.

Право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років (ст.12 Закону України « Про пенсійне забезпечення» ).

Відповідно до ст. 13 Закону України « Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком , незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників , затверджуваним Кабінетом Міністрів України , і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них - не менше 10 років на зазначених роботах. Працівники, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацем 1 вказаного пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи , пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацем 1 частини 1 статті 26 « Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пільгової пенсії, є, зокрема, факт роботи особи на момент призову за професією чи обіймання посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232), у редакції,яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII і абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 2232).

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією чи займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV. Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі та час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Якщо пенсія на пільгових умовах призначається відповідно до ст.13 Закону України « Про пенсійне забезпечення» ,час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи,що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах,якщо на момент призову на строкову війському службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі,працювала або обіймала посаду,що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Це передбачене Законом України « Про внесення змін до деяких Законів України щодо зарахування стажу роботи,який дає право на пенсію на пільгових умовах,часу проходження строкової військової служби»,що набрав чинність 01 січня 2006 року .

Проаналізувавши законодавство України ,чинне на час виникнення спірних правовідносин, в межах доводів та вимог апеляційної скарги,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування періоду проходження позивачем строкової військової служби в Радянської армії в період з 15 листопада 1976 року по 18 листопада 1978 року,а саме 2 років 3 днів до стажу роботи,що дає право на призначення пільгової пенсії ,оскільки умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пільгової пенсії, є, зокрема,навчання за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, факт роботи особи на момент призову за професією або обіймання посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

З запису у трудовій книжці позивача не вбачається періоду навчання за фахом та факту роботи на момент призову за професією,що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» № 301 від 27.04.1993 року трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи.

Відповідно до п. 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок), заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у зв`язку з втратою годувальника) та про відстрочку часу її призначення відповідно до Закону подається працівником (членом його сім`ї у зв`язку з втратою годувальника) до управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі - орган, що призначає пенсію) через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа). За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 34 Порядку посадова особа зобов`язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах.

Пунктом 35 Порядку передбачено, що посадова особа у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або за місцем проживання (реєстрації) особи. Для забезпечення повноти відомостей про застраховану особу, якій призначається пенсія, подається комплект первинної звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за період після останнього звіту до дати подання заяви про призначення пенсії включно. У необхідних випадках надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 5 цього Порядку.

Зі змісту п. 25 Колективного Договору ДП ««Шахтоуправління Південнодонбаське №1» вбачається, що роботодавець зобов`язаний своєчасно інформувати працівника про настання його права на призначення пенсії.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,що внаслідок винних дій відповідача позивач недоотримав пенсійні виплати право на які мав зі зниженням пенсійного віку .

Відповідно до ст. 80 Закону України « Про пенсійне забезпечення» заява при призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а тому твердження відповідача про можливість особистого подання позивачем заяви про призначення пенсії до органу, що призначає пенсії, є безпідставними, оскільки таке звернення є правом особи, а не обов`язком та не звільняє посадових осіб підприємства від обов`язку повідомляти працівників про виникнення у них права на пенсію.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлення причинно-наслідкового зв`язку між неповідомленням посадовими особами відповідача позивача про виникнення у нього права на пенсію ,у тому числі на пільгових умовах, не пізніше, ніж за місяць до виникнення цього права, та призначенням пенсії позивачу майже на півтора роки пізніше, ніж він мав право.

Посадова особа відповідача не виконала передбаченого законодавством обов`язку повідомити особу про виникнення права на пенсію, спричинивши тим самим шкоду майновим правам позивача, що вказує на наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, представниками відповідача не надано доказів письмового повідомлення позивача про виникнення у нього права на пенсію на пільгових умовах , не зазначено причину неповідомлення.

Крім того, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, шкода, завдана позивачу у зв`язку з недоотриманням пенсії, підлягає стягненню з відповідача.

Висновок суду першої інстанції у вказаній частині є правильним та ґрунтується на вимогах законодавства .

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

В оскаржуваному рішенні ,суд першої інстанції зазначив про уточнення позовних вимог позивача,відповідно яких позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування шкоди заподіяної недоплатою пенсії за період з 14 серпня 2013 року по 07 лютого 2018 року , в сумі 119 148,22 грн.

Перевіркою матеріалів справи ,протоколу судового засідання від 05 лютого 2019 року, технічного запису судового засідання ,апеляційним судом була встановлена відсутність уточнень позовних вимог,а саме збільшення розміру позовних вимог ,а тому у суду першої інстанції на підставі пояснень представника позивача Лісодіда О.В. про те,що у травні 2018 року позивачу ПФУ зробив перерахунок призначеної пенсії ,яка складає 2851 грн.,та виходячи з цієї суми пенсійних виплат підлягає збільшенню сума на відшкодування шкоди заподіяної недоплатою пенсії у розмірі 119 148,22 грн., не було підстав для задоволення позовних вимог у вказаному розмірі та за період з 14 серпня 2013 року по 07 лютого 2018 року .

Позивач обгрунтовував вимоги тим,що мав право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 4 роки в 56 років, а саме з 14 серпня 2014 року та сума на відшкодування шкоди заподіяної недоплатою пенсії становить 70 792 грн.

Проте,апеляційний суд, вважає,що період ,за який позивач недотримував пенсію з вини підприємства,становить з 14 серпня 2016 року по 07 лютого 2018 року - день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком. Базовою величиною для розрахунку суми не отриманої позивачем пенсії слід брати щомісячний розмір пенсії в сумі 1725,23 грн.,що слідує із довідки пенсійного фонду.

Таким чином, вина відповідача ДП « Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1 « у спричиненні ОСОБА_1 шкоди заподіяної недоплатою пенсії , згідно розрахунку за період з 14 серпня 2016 року по 07 лютого 2018 року становить 30 709 грн.15 коп. ,і підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у відповідності до ст.ст.22, 1173 ЦК України та ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (17 міс.х 1725,23 грн.=29 328,91 грн. + 1380,24 грн.(57,51 грн. х 24 дн.) =30 709,15 грн.).

Виходячи із положень ст.13 ЦПК України ,суд апеляційної інстанції відхиляє доводи представника позивача про отримання позивачем пенсії у новому підвищеному розмірі ,та враховуючи те,що позивачем відповідно до норм цивільного процесуального законодавства не заявлялися вимоги про збільшення позовних вимог ,суд апеляційної інстанції вважає ,що сума шкоди заподіяної недоплатою пенсії ОСОБА_1 становить 30 709 ,15 грн., та ці кошти підлягають стягненню з підприємства на користь позивача .

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку ,що рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України ,якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції,не передаючи справи на новий розгляд,змінює рішення або ухвалює нове,цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати,пов*язані з розглядом справи,покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.ст.26,27,30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:1) договір про надання правової допомоги;2) довіреність;3) ордер;4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається,що позивач надав суду належні докази на підтвердження понесення ним витрат на оплату правової допомоги,зокрема,в матеріалах справи міститься договір про надання професійної правничої допомоги від 20 червня 2018 року (а.с. 31-32),квитанція № 5 від 26 квітня 2018 року про сплату ОСОБА_1 ,згідно договору про надання професійної правничої допомоги адвокату юридичної консультації Волноваського району Лісодіду О.В. 1600 грн. за надання правничої допомоги (а.с.18),попередній розрахунок суми судових витрат з детальним описом робіт(наданих послуг),виконаних адвокатом,та здійсненним ним витрат,необхідних для надання правничої допомоги ,участі адвоката в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції від 10 червня 2019 року ,акт приймання-передавання від 10 червня 2019 року про прийняття послуг без заперечень та оплату ОСОБА_1 гонорару у розмірі 5 000 грн.(а.с.127-128).

Зі змісту ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи вищевикладене,перевіривши детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом та здійснених позивачем витрат,необхідних для надання правничої допомоги, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та відсутність доведення неспівмірності витрат , апеляційний суд, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України ,у зв*язку із частковим задоволенням позовних вимог, вважає необхідним стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2169 грн. (тобто 43,38% від сплаченої суми). Крім того , з урахуванням часткового задоволення позовних вимог ,з відповідача підприємства на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції , слід стягнути судовий збір у розмірі 307,09 грн. (707,92 грн. х 43,38% =307,09 грн. ).

Вимоги апеляційної скарги задоволено на 56,62 % ,за подання апеляційної скарги підприємством відповідача сплачено 1787,22 грн. ,проте з ОСОБА_1 належить стягнути на користь ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 598,58 грн. (704,80 грн. х 150% = 1057,20 грн. х 56,62 %=598,58 грн.)

Сплачена відповідачем сума судового збору в більшому розмірі,ніж встановлено законом (1787,22 грн.(а.с.59),яка вбачається з матеріалів справи - 150% від стягнутої судом першої інстанції суми, тоді як до сплати за подання апеляційної скарги підлягала сума 1057,20 грн.(704,80 грн.х150%=1057,20 грн.) , у розмірі 730,02 грн. (1787,22 грн.-1057,20 грн.= 730,02 грн.),при подачі апеляційної скарги на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 07 лютого 2019 року по справі № 221/2601/18 відповідачем ДП « Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» повертається,відповідно до ст.7 Закону України « Про судовий збір «, за клопотанням особи,яка його сплатила.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 70 792 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1 » - задовольнити .

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 07 лютого 2019 року - скасувати повністю та ухвалити нове рішення .

Стягнути з Державного підприємства « Шахтоуправління « Південнодонбаське № 1», ЕДРПО 34032208 , яке зареєстровано за адресою : 56679, Донецька область,місто Вугледар, вул.Магістральна ,буд.4. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_1 ,який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 на відшкодування шкоди заподіяної недоплатою пенсії за період з 14 серпня 2016 року по 07 лютого 2018 року у розмірі 30 709 ( тридцять тисяч сімсот дев`ять ) грн. 15 коп., у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції судовий збір у розмірі 307 (триста сім ) грн. 09 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 169 ( дві тисячі сто шістдесят дев`ять ) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 598 (п`ятсот дев`яносто вісім) грн.58 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 червня 2019 року .

Судді: