Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Джуган Наталія Богданівна, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Джуган Н.Б., звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що упродовж 2013-2015 років відповідач ОСОБА_2 позичав у неї ОСОБА_1 кошти в сумі 250 євро, 100 доларів США та вмовив її взяти кредит для встановлення на автомобіль відповідача марки «БМВ» газової установки, сума якого разом з нарахованою комісією та відсотками банку становить 16000 грн., що підтверджується розпискою, написаною в довільній формі, в якій відповідач підтверджує отримання даних коштів та зобов`язується погашати борг шляхом повернення щодня 100 грн. Однак, взяті на себе зобов`язання не виконав, повернувши тільки 450 грн.

Позивач вказує, що за наведеними фактами вона зверталася до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, однак висновком від 03.03.2016 року перевірку по її заяві припинено, оскільки між нею та відповідачем виникли цивільно-правові відносини.

Станом на 28.12.2017 року згідно з курсом НБУ (100 євро = 3322,40 грн.) сума 250 євро становить 8306 грн. Згідно з курсом НБУ на момент подання даної позовної заяви 100 доларів США становить 2785,90 грн. Разом сума боргу за вирахуванням сплачених коштів складає: 8306 грн. + 2785,90 грн. + 16000 грн. - 450 грн. = 26641,90 грн.

Посилаючись на положення ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України позивач зазначає, що при отриманні коштів в борг відповідач зобов`язувався їх повернути в якомога стислі терміни, однак до сьогоднішнього дня вищевказані кошти їй не повернуто.

Зауважує, що на виконання вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України листом від 14.12.2017 року вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак дана вимога залишена без задоволення. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Мотивуючи позов нормами ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України позивач зазначає, що 3 % річних від суми боргу 26641 грн. за період з 30.12.2016 року по 30.12.2017 року складає 799 грн. Втрати від інфляції за період на суму боргу 26641 грн. за період з 30.12.2016 року по 30.12.2017 року складають 3311,98 грн.

Враховуючи викладене позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на її ОСОБА_1 користь суму боргу в сумі 26641,90 грн., яка включає 8306 грн. 250 євро, 2785,90 грн. 100 доларів США, 16000 грн. сплаченого кредиту; стягнути з ОСОБА_2 на її ОСОБА_1 користь 3 % річних в сумі 799 грн. та інфляційні втрати в сумі 3311,98 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2018 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи.

Позивач у дане судове засідання не з`явилася, при цьому її представник ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з копією розписки позивача, оформленої рукописним текстом: «Я ОСОБА_1 , 1945 року, ОСОБА_4 , мені довжен 250 евро, 100 долар, 10 тис ранній довг, 16 тис кредит. Словами обіцяв виплачувати щодня 100 грн.».

Вказана розписка містить таблицю із записами: дата, сума, підпис. Зокрема, вересень (27.09.15 р. / сума 100 грн. / підпис; 28.09.15 р. / сума 100 грн. / підпис; 29.09.15 р. / сума 50 + / підпис; 30.09.15 р.), жовтень 15 року (1.10, 2.10.15 р.; 3.10.15 р. / сума 100 грн. / підпис; 4.10 - 7.10.15 р.; 8.10.15 р. / сума 100 грн. / підпис; запис: 11.10 дав 10 гр.; НОМЕР_1 . - 30.10.15 р.).

03.03.2016 року старшим о/у Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції Боднар І.Ю. за результатами розгляду зібраних матеріалів по заяві ОСОБА_1 відносно неповернення грошових коштів складено висновок, затверджений начальником Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області 03.03.2016 року.

Зазначеним висновком встановлено, що 29.02.2016 року до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , відносно неповернення грошових коштів. По даному факту ОСОБА_1 пояснила, що у квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2 , таксист, який керував автомобілем марки «БМВ» темно-синього кольору на іноземних номерах із числом 660. Починаючи з 2013 року ОСОБА_2 позичив гроші від ОСОБА_1 кошти різними сумами, під різним приводом у зв`язку з особистими сімейним причинами. В травні 2014 року ОСОБА_2 позичив гроші від ОСОБА_1 250 євро та 100 доларів США для того, що він хоче в банку отримати кредит і має сплатити страховку. Після цього ОСОБА_2 обіцяв виплатити борг в сумі близько 9000 грн. та борг в іноземній валюті. 16.05.2014 року в Кредо-Банку Крйока М.М. по проханні ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 10000 грн. для того, щоб він в свій автомобіль марки «БМВ» поставив газову установку та у банк ОСОБА_1 повернула 16000 грн.

Згідно з даним висновком під час надання пояснення ОСОБА_2 зазначив, що з ним по сусідству проживає ОСОБА_1 і його жінка ОСОБА_5 брала в борг від ОСОБА_1 гроші, а ОСОБА_2 повинен був їх віддавати. Також ОСОБА_2 пояснив, що ніякі кредити він не просив брати на заявницю як вона показує в заяві та чому саме ОСОБА_1 написала на ОСОБА_2 заяву йому не відомо.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли цивільні-правові відносини, вирішено подальшу перевірки по заяві ОСОБА_1 припинити та матеріали справи скерувати в секретаріат Ужгородського ВП.

Позивачем до позову додано копію виписки по особовим рахунках з 16.05.2014 року по 11.02.2015 року ПАТ «Кредобанк» щодо рахунку ОСОБА_1 , а також копію довідки, видану уповноваженою особою ПАТ «Кредобанк» від 13.12.2017 року № 120-43904/17, згідно з якою станом на 12.12.2017 року в ОСОБА_1 кредитна заборгованість перед ПАТ «Кредобанк» відсутня.

Матеріалами справи встановлено, у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення коштів від 12.12.2017 року, до якої долучено фіскальний чек Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта», в якій, посилаючись на норми ст. ст. 530, 1049 ЦК України, вимагала від відповідача у семиденний строку від дня пред`явлення вимоги повернути їй суму, еквівалентну 250 євро, 100 доларів США та 16000 грн.

Звертаючись з даним позовом позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 26641,90 грн., 3 % річних в сумі 799 грн. та інфляційні втрати в сумі 3311,98 грн., посилаючись на положення ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року за № 6-1967цс15, а також аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі № 686/2873/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиним доказом на підтвердження позовних вимог позивачем надана розписка, з якої не вбачається, що позивач передала, а відповідач прийняв грошові кошти у визначеній сумі, як позику (борг).

Із тексту, зазначеного у вказаній розписці, неможливо встановити характер правовідносин, що склалися між сторонами, адже в розписці не вказано умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Разом з тим, неможливо встановити, що розписка є документом про отримання в борг грошових коштів, який видано боржником (відповідачем) кредитору (позивачу), а також, що сума коштів отримана як позика, що давало б суду підстави визначити правовідносини, що склалися між сторонами, та застосувати відповідні норми права.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76-79 ЦПК України).

Отже, враховуючи наведені обставини, суд приходить до переконання про відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів відповідно до ст. ст. 1047, 1049 ЦК України, а відтак, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики слід відмовити.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судові витрати у даній справі слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-79, 81, 141, 223, 258, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Джуган Наталія Богданівна, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В.І. Бедьо