ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 684/234/18
Провадження № 22-ц/4820/505/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2018 року (суддя Завадська О.П.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

У квітня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є її рідним братом. На день смерті ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований у с. Мшанець Старосинявського району Хмельницької області. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для товарного сільськогосподарського виробництва та майновий пай.

Вказувала, що за життя брат склав на її користь заповіт, який був посвідчений заступником головного лікаря Старокостянтинівської ЦРЛ - ОСОБА_8 08.12.2004 року.

Крім того, за законом, як і відповідач, вона має право на спадщину як спадкоємець другої черги. Однак, позивач своєчасно не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки не мала можливості звернутися до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав через незадовільний стан здоров'я та матеріальні труднощі, які були викликані тим, що вона значну частину коштів витратила на лікування брата та його поховання.

Посилаючись на зазначене, просила суд визначити їй додатковий строк - шість місяців з дня винесення рішення для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки похоронивши брата вона не мала можливості звернутися до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав через матеріальні труднощі та стан здоров'я. Водночас, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що при зверненні до нотаріальної контори ОСОБА_6 не повідомив нотаріуса, що позивач теж має право на спадкування, оскільки є сестрою спадкодавця. Також вказувала, що відповідач по справі ніколи не проживав з померлим та не доглядав його, а пояснення свідків з його сторони є неправдивими та непослідовними.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача - ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки її матеріальний стан та стан здоров'я не можуть вважатися поважними причинами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджено наявним у справах доказами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є рідними братом та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер в с.Мошанець Старосинявського району Хмельницької області. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями другої черги за законом після його смерті є в порядку спадкової трансмісії відповідач та рідна сестра спадкодавця ОСОБА_4

08 грудня 2004 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким все майно, яке йому належало на день смерті заповів ОСОБА_9 Вказаний заповіт був посвідчений заступником головного лікаря по лікувальній роботі Старокостянтинівської ЦРЛ - ОСОБА_8 в присутності свідків.

Згідно довідок виданих Старосинявською селищною радою Старосинявського району Хмельницької області від 13.03.2018 року №58, ОСОБА_7по день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 30.12.2016 року, яке набрало законної сили 17.01.2017 року ОСОБА_6 визначено додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

20 січня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Старосинявського районного нотаріального округу Намистюк Л.І. з заявою про прийняття спадщини.

Даними витягу приватного нотаріуса Намистюк Л.І. про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 20.01.2017 року підтверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року зареєстрована в реєстрі за №60125486.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_7 27.10.1993 року склав заповіт, яким 1/2 частину свого майна заповів сестрі своєї дружини ОСОБА_11, крім того, його дружина ОСОБА_12 склала аналогічний заповіт на користь ОСОБА_11. 20.07.2016 року ОСОБА_11 написала заяву, якою не заперечила, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцям за законом, спадщину вона в установлені законом строки не прийняла та зазначила, що за продовженням строку для прийняття спадщини звертатись не буде.

30 травня 2017 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1

11 серпня 2017 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,2943 га, яка знаходиться на території Мшанецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області за к.н. НОМЕР_1.

Крім того, в матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії ХМСС №011880 видане Мшанецькою сільською радою ОСОБА_7

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року N7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 зазначала про те, що встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин, оскільки похоронивши брата, вона не мала можливості звернутися до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав через матеріальні труднощі, які були викликані тим, що вона значну частину коштів витратила на лікування брата та його поховання. При цьому вказувала, що ОСОБА_7 тривалий час хворів, потребував постійного лікування та догляду, а протягом останніх чотирьох років проживав більше часу у неї, водночас, вона забезпечувала його ліками та продуктами харчування, також сама мала незадовільний стан здоров'я.

Відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження свого перебування на лікуванні ОСОБА_4 надала виписку з медичної картки амбулаторної хворої. Однак, зроблені у виписці записи підтверджують, що ОСОБА_4 зверталась за медичною допомогою лише 13.11.2013 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, 15.11.2013 року, 20.11.2013 року та 29.11.2016 року. Інших доказів, які б підтвердили відсутність у ОСОБА_4 можливостей звернутися з заявою про прийняття спадщини, позивачем не надано.

Наведені ОСОБА_4 причини не є об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України N 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та N 6-1215цс16 від 14 вересня 2016 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, які він обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк