Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 145/1006/16-ц

провадження № 61-22082св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

позивачі за первісним позовом (відповідачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4 ,

відповідач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Ворошилівська сільська рада Тиврівського району Вінницької області,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2016 року у складі судді: Кіосак Н. О. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Нікушина В. П., Оніщука В. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися із позовом до Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , яку прийняла його дружина ОСОБА_6 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , яку прийняв її син ОСОБА_7 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, однак належним чином спадщину не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . Позивачі, як дружина та діти померлого, є спадкоємцями першої черги за законом та в установлений законом строк прийняли спадщину померлого спадкодавця.

Позивачі вказували, що одержати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом немає можливості, оскільки нотаріус відмовив у видачі такого свідоцтва.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили визнати за ними у рівних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 липня 2016 року до участі у справі як відповідач залучений ОСОБА_4

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва № 223 про право особистої власності на домоволодіння від 15 вересня 1989 року його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , оскільки домоволодіння відносилося до суспільної групи господарств робочий двір.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , яку прийняли його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Таким чином після смерті його батька частки у спірному домоволодінні перерозподілились і становили: ОСОБА_6 - ѕ частки, а ОСОБА_7 - ј частки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина на ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_4 на підставі статті 549 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року) прийняв, оскільки заволодів правовстановлюючим документом на спадкове майно - сертифікатом на земельну частку (пай) у землях КСП «Ворошилівське» села Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області.

Іншим спадкоємцем першої черги спадкування, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, був його брат ОСОБА_7

Отже, ѕ частки спірного домоволодіння, право на яку його мати отримала у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , повинні були бути розділені між ним та покійним братом ОСОБА_7

ОСОБА_4 вказував, що на момент видачі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи господарств робочий двір, а не колгоспний двір, і він є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6

ОСОБА_4 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

визнати недійсним свідоцтво № 223 від 15 вересня 1989 року про право особистої власності на цей будинок, у частині приналежності його до суспільної групи господарств колгоспний двір;

визнати за ним право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і набула це право у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2016 року первісний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності у рівних частках (по 1/3 частці за кожним) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , 1957 року забудови, позначений на плані БТІ літерою «А», вартістю 49 284 грн з верандою «а», вартістю 5 436 грн, загальною площею (підрахованою за формулами розрахунку площі) 62,4 кв. м, загальною площею 56,3 кв. м, житловою 40,4 кв. м, допоміжною 15,9 кв. м, площею літніх приміщень 6,1 кв. м, ґанку, вартістю 503 грн, тераси «а 1», вартістю 3 584 грн, ґанку, вартістю 486 грн, погріба з шийкою «В», вартістю 6 102 грн, убиральні «З», вартістю 3 602 грн, колодязя № 4, вартістю 6 597 грн, огорожі № 5, вартістю 7 736 грн, ворота № 6, вартістю 7 736 грн, хвіртку № 7, вартістю 698 грн, вигрібну яму № 8, вартістю 1 535 грн, загальною вартістю 87 413 грн, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області.

Зустрічний позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво № 223 від 15 вересня 1989 року про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , видане колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 , у частині приналежності цього домоволодіння колгоспному двору. У задоволенні позову ОСОБА_4 до Ворошилівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли, проте постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори від 09 червня 2016 року №927/02-31 їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що із свідоцтва про право особисто власності на домоволодіння № НОМЕР_1 від 15 вересня 1989 року неможливо встановити яка частка належала спадкодавцю, тому за ними необхідно визнати право власності у рівних частках (по 1/3 частині) на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

При частковому задоволені зустрічного позову суд першої інстанції вказав, що на момент видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств робочий двір, а не колгоспний двір, тому суд зробив висновку про визнання вказаного свідоцтва у частині приналежності цього домоволодіння колгоспному двору недійсним. При відмові у задоволенні зустрічного позову у частині визнання права власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом суд зробив висновок, що ОСОБА_4 не надав достовірно допустимих доказів того, що він прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , а саме - в установлений законом строк прийняв у спадщину сертифікат на земельну частку (пай).

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02 грудня 2016 року апеляційну ОСОБА_4 відхилено. Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2016 року в оскарженій частинізалишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач ОСОБА_4 не довів достовірно допустимими доказами, що фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном ОСОБА_6 у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а також не спростував показання свідків про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) він отримав навесні 2001 року від ОСОБА_1 Тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_4 права власності на 3/8 частки спірного спадкового майна.

Аналіз змісту ухвали апеляційного суду свідчить, що рішення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному порядку лише у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до Ворошилівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Аргументи учасників справи

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до Ворошилівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовної вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 як спадкоємець за законом після смерті матері прийняв спадщину, вступивши до шести місяців з часу її смерті у володіння та управління спадковим майном, а саме - часткою (паєм), ця обставина підтверджується наявністю сертифікату на право на земельну частку (пай) «на руках». Вказує, що показання свідків про те, що ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 сертифікат на земельну частку (пай) у 2001 році мають бути сприйняті критично, оскільки свідками є позивачі у справі.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному порядку лише у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до Ворошилівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося, а тому не є предметом касаційного перегляду.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння від 15 вересня 1989 року житловий будинок по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 були її його дружина - ОСОБА_6 , а також сини: ОСОБА_7 та

ОСОБА_4 установлений законом строк спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли його дружина - ОСОБА_6 та син - ОСОБА_7 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживали разом з спадкодавцем на момент його смерті та були зареєстровані у будинку.

Відповідно до листа державного нотаріального архіву Вінницької області від 02 липня 2016 року № 11790/01-18 спадкова справа після смерті ОСОБА_5 відсутня.

ОСОБА_4 спадщину після смерті батька не прийняв, що ним не заперечувалося.

Отже, частка ОСОБА_6 становила ѕ частки домоволодіння, ОСОБА_7 - ј частка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 були її сини - ОСОБА_7 та

ОСОБА_4 установлений законом строк спадщину після смерті матері прийняв її син ОСОБА_7 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом з спадкодавцем на момент її смерті та був зареєстрований у будинку.

ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем не проживав, у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався.

При зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_4 зазначав, що він прийняв спадщину після смерті матері на підставі статті 549 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), оскільки у січні 1999 року заволодів правовстановлюючим документом на спадкове майно, яким підтверджувалось право власності померлої на земельну частку (пай) в землях КСП «Ворошилівське» с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області.

При відмові у задоволенні зустрічного позову у частині визнання права власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом суди зробили висновок, що фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном ОСОБА_6 у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а також не спростував показання свідків про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) він отримав навесні 2001 року від ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_6 ) свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що ОСОБА_4 не довів, що вчиняв будь-які дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, згідно статей 548, 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_6 ), суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову у частині визнання права власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення в оскарженій частині без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2016 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук