Провадження № 2/369/1667/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16.05.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

за участю секретаря Бугайової М.В.,

за участю представника позивача Закревської Л.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості суми боргу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що КП «Боярка-Водоканал» надає послуги населенню по централізованому водопостачанню та водовідведенню і діє на підставі Статуту.

Відповідачі є споживачами КП «Боярка-Водоканал». Оскільки відповідачі є споживачами і користуються водопостачанням, тому зобов`язані сплачувати за послуги водопостачання та водовідведення згідно із затвердженими тарифами за кожен місяць. Позивач свої зобов`язання виконував у повному обсязі. Однак споживачі порушили п.п. 17, 18, 20 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 № 630. У відповідачів станом на 01.09.2018 виникла заборгованість в сумі 36954,30 грн. Крім того відповідно до ст. 549, ч. 2 ст. 551 ЦК України відповідачам була нараховано інфляційні витрати в сумі 20522,24 грн. та 3 % річних збитків в сумі 2986,10 грн. Тому загальна сума боргу складає 60462,64 грн.

Тому, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів на його користь борг в сумі 60462,64 грн., а також судові витрати.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2018 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

Представник позивача в судове засідання з`явилась, позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив до суду не подали.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про залишення позову без задоволення з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З огляду на ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

З урахуванням вимог п. 2 ч 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Суду не було надано жодного доказу того, що сторонами було укладено договір на водопостачання, який діяв у заявлений позивачем період. У матеріалах справи міститься лише пустий, незаповнений бланк договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Доказів того, що позивачем надсилалась відповідачу пропозиція укласти договір з водопостачання та водовідведення за таким зразком, також суду не надано.

З огляду на це суд позбавлений можливості встановити обставини, на яких умовах позивач може надавати відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення.

Також у суду відсутні докази того, що відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , хоча ця інформація є доступною для позивача.

З огляду на вимоги ст. 19 Конституції України, принцип змагальності цивільного процесу та вимоги ЦПК України суд позбавлений можливості з власної ініціативи збирати докази на підтвердження вимог позивача.

Разом з тим, суду був наданий акт, складений позивачем 06.05.2010, про відключення квартири за спірною адресою від водопостачання.

Належних доказів того, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у заявлений позивачем період було водопостачання, суду надано не було.

До письмових пояснень позивача про те, що фактично водопостачання 06.05.2010 не було відключено, суд ставиться критично, оскільки вони побудовані на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ВСУ, розглядаючи справу № 6-2951цс15, зокрема, у своїй постанові від 20.04.2016 зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Так само ВС в постанові №750/12850/16-ц зробив висновок, що питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами належить до предмета доказування у справі.

Тобто, для встановлення обставин порушення відповідачами зобов`язання, суду слід встановити факт виникнення між сторонами спірних правовідносин та факт споживання відповідачами житлово-комунальних послуг, що надає позивач.

Враховуючи, що суду не надано доказів того, що між сторонами у заявлений позивачем період були наявні договірні зобов`язання та що відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і що вони реально споживали житлово-комунальні послуги позивача з водопостачання та водовідведення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 11, 15, 16, 208, 526, 638, 640 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Ковальчук