Справа № 133/2155/18
Провадження № 22-ц/801/890/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуСправа № 133/2155/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №133/2155/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року, повний текст якого складено того ж дня, ухвалене у складі судді Воронюк В.А.,

встановив:

В серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 серпня 2014 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору позичальник дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підписавши Заяву, підтвердила, що вона була повністю поінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Обставина приєднання до умов кредитного договору відповідача підтверджується тим, що ОСОБА_4 користувалася кредитними коштами.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 09 липня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 14359,95 грн, яка складається з 3444,21 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10314, 54 грн заборгованість за пенею, а також штрафи 500 грн (фіксована частина), 660 грн (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставини, на які він посилався на обґрунтування своїх вимог щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором та підстав її нарахування. Суд дійшов висновку, що позичальник виконала основне зобов`язання щодо повернення тіла кредиту, оскільки заборгованість за ним відсутня, з цих підстав нарахування пені на суму заборгованості є безпідставним, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, не підписані відповідачем, а тому не є складовою частиною укладеного кредитного договору, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також щодо домовленості сторін про зміну відсоткової ставки з початкової 30% до 34,80% та 43,20 % та належного повідомлення позичальника про таку зміну. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення штрафів (фіксованої та процентної складової), суд першої інстанції виходив з того, що таке стягнення суперечить вимогам ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те ж правопорушення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 05 серпня 2014 року, в якій позичальник висловила згоду з формою договору та його умовами. Висновок ж суду першої інстанції про те, що додані до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку не підписані відповідачем, а тому не є складовою частиною договору є помилковими, оскільки відповідачем не спростовано, що самі ці Умови і правила надання банківських послуг були частиною укладеного договору, а відсутність на них підпису позичальника не спростовує укладення кредитного договору, оскільки за суттю договору приєднання, його умови визначаються стороною одноособово в формулярах чи інших стандартах, до яких інша сторона може лише приєднатися, висловивши певним чином згоду на них. Позивачем надані допустимі докази існування кредитних правовідносин та суми заборгованості, на підтвердження чого надано розрахунок та виписку, в яких вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до умов кредитного договору. У разі незгоди із розрахунком заборгованості, суд першої інстанції повинен був надати свій розрахунок. Кредитним договором була передбачена змінювана процентна ставка та встановлено спосіб повідомлення про це позичальника шляхом отримання виписки у відділенні банку чи у мережі інтернет, що є обов`язком останнього, а тому банком правомірно було збільшено процентну ставку 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року.

Апеляційна скарга подана 22 березня 2019 року через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

02 травня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи відзиву зводяться до висновків наведених в рішенні суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 05 серпня 2014 року ОСОБА_5 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. За змістом анкети-заяви ОСОБА_4 виявила бажання отримати картку «Універсальна», що підтверджується відміткою навпроти відповідного пункту формуляра анкети заяви (а.с.7).

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, становлять між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердила, що ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами. Екземпляр договору згодна отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту, зобов`язалася виконувати вимоги Умови і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбнку www.pb.ua

До анкети-заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» за такими видами кредитних карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 8).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 05 листопада 2018 року №30.1.0.0/2-20180822/752 Клієнт ОСОБА_6 за кредитним договором б/н від 05 серпня 2014 року отримала картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 04.2018 року (а.с. 66).

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань з кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 09 липня 2018 року, становить 14359, 95 грн, і складається з 3444,21 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 10314,54 грн заборгованість за пенею, а також штрафи 500 грн (фіксована частина), 660 грн (процентна складова).

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Параграф 1 глави 71 ЦК України регулює питання позики та відповідного договору. Так, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем надано два розрахунки заборгованості за договором б/н від 05 серпня 2014 року, починаючи з 05 серпня 2014 року по 31 серпня 2015 року (а.с. 5), та починаючи з 01 вересня 2015 року по 09 липня 2018 року (а.с. 6).

З наданих розрахунків видно, що процентна ставка з 05 серпня 2014 року по 01 вересня 2014 року становила 30,00% річних, тобто 2,5% в місяць; з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року 34,80 % річних, тобто 2,9% в місяць; а з 1 квітня 2015 року по 09 липня 2018 року 43,20 % річних, тобто 3,6 % в місяць.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження обставин, який вид кредитної картки було отримано ОСОБА_3 , які тарифи (розмір відсоткової ставки, період нарахування, пільговий період, штрафні санкції) було погоджено сторонами.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного договору, оскільки в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт «Універсальна».

Вищевикладене спростовує доводи позивача, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву, про те, що позивачем до позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко видно, що відповідачу встановлено поточну відсоткову ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій і штрафів.

Також, суд звертає увагу на те, згідно з доданим позивачем до позовної заяви витягом з Тарифів, вид кредитної картки «Універсальна, 55 пільгового періоду» передбачає розмір базової щомісячної відсоткової ставки на місяць 2,5%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року 2,9 %, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року 3,6%.

Згідно з приміткою до витягу з Тарифів *з 01 вересня 2014 року змінено процентну ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна Голд», * з 01 квітня 2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт Універсальна» та «Універсальна Голд», розмір процентної ставки, пені тощо.

Проте, відповідач ОСОБА_4 , підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 05 серпня 2014 року, не могла бути ознайомлена і погодити відсоткові ставки, які не існували на момент підписання анкети-заяви, і були встановлені з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4 відповідно до умов анкети-заяви від 05 серпня 2014 року, яка разом з Тарифами та Умовами і правилами надання банківських послуг складає кредитний договір, було погоджено процентну ставку в розмірі 2,5 % в місяць, яка застосовувалася банком під час розрахунку заборгованості, починаючи з 05 серпня 2014 року.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Така правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Посилання позивача на те, що повідомлення про збільшення процентної ставки здійснюється шляхом надання виписки по рахунку, отримання якої відповідно до Умов і правил надання банківських послуг належить до обов`язків позичальника суперечить вищевказаним нормам законодавства та висновкам суду щодо можливості застосування до спірних правовідносин Умов і правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника.

Наявні в матеріалах справи копії сформованих за допомогою програмного забезпечення електронних відправлень від 15 серпня 2014 року та від 15 березня 2015 року відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України не приймаються судом як доказ належного повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки (а.с. 101,102).

Оскільки збільшення відсоткової ставки відбулося в односторонньому порядку без повідомлення позичальника у встановленому законом порядку, нарахування відсотків за ставкою 34,80 % та 43,20 % є неправомірним.

У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на пункти 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1 Договору, зазначав, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн +5% від суми позову.

При непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/.

Натомість за змістом п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку , доданих позивачем до позовної заяви встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Договору у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів (а.с. 18 звор.,20).

Тобто, Умовами і Правилами надання банківських послуг передбачено право банку на стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені у випадку порушення позичальником строків платежів, однак розмір таких санкцій визначається тарифами, які погоджені з позичальником.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження тарифів, погоджених з позичальником ОСОБА_7 О: тривалості пільгового періоду по кредиту, процентної ставки на місяць за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу, розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів тощо та доказів, що саме ці тарифи, на які посилається позивач, є складовою частиною підписаного договору.

Також по справі встановлено, що строк дії кредитної картки, виданої ОСОБА_8 , встановлено до останнього дня квітня 2018 року, проте заборгованість за відсотками, пенею та штрафами нарахована до 09 липня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Підстав нарахування відсотків після закінчення строку дії картки позивачем не наведено.

Як видно з матеріалів справи, заборгованість ОСОБА_9 , за тілом кредиту відсутня, на погашення заборгованості відповідачем було сплачено 3480 грн.

Водночас позивачем не вказано на яку суму заборгованості за кредитом нараховані відповідні відсотки, пеня та штраф та підстави такого нарахування.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

N 15-рп/2011 суд зазначив, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» належними та допустимими доказами погоджених умов кредитного договору, що додані до позовної заяви Тарифи є складовою частиною договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , нарахування відповідно до таких умов відсотків, пені та штрафів, підстав та розміру заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором та обґрунтована відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності факту наявної заборгованості, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382,384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді : Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник