Справа № 521/7452/19
Номер провадження № 2з/521/195/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року місто Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Леонов О.С., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Рудольф Ксенії Сергіївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її поділ, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Рудольф К.С., звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження нерухомого майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її поділ.

Предметом спору по даній справі є визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири в АДРЕСА_2 та визнання права власності на 1/2 частини квартири в АДРЕСА_2 за ОСОБА_1

Представник заявника звертає увагу суду, що на даний час позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 має намір припини своє право власності на квартиру в АДРЕСА_2 , шляхом укладання договору купівлі-продажу чи договору дарування, що в подальшому може унеможливити виконання судового рішення, у разі задоволення позовної заяви.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, вважає, що вона відповідає вимогам статті 151 ЦПК України та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, співмірним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004усправі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, ч. 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та з огляду на те, що між сторонами по справі виник спір щодо права власності, яке за певних умов може бути порушено в результаті відчуження відповідачем спірного майна суд вважає доцільним накласти арешт на 1/2 частини квартирив АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 до моменту ухвалення рішення по суті спору, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може призвести до порушення прав позивачадо моменту ухвалення рішення по суті спору.

В частині забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь які дії, направлені на відчуження нерухомого майна, у тому числі Ѕ частини квартирив АДРЕСА_2 , щодо якої не виник спір, заявником не наведено обставин, та не надано доказів, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення у даний спосіб може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому суд приходить до висновку, що заявниці слід відмовити в цій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Заходи зустрічного забезпечення позову у вказаній справі не підлягають застосуванню, оскільки підстави, зазначені в ч.3 ст.154 ЦПК України відносно позивача відсутні.

Враховуючи доводи викладені вище у мотивувальній частині ухвали суд вважає доцільним накласти арешт на 1/2 частини квартирив АДРЕСА_2 до моменту ухвалення рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Рудольф Ксенії Сергіївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її поділ задовольнити частково.

З метою забезпечення позову накласти арешт на 1/2 частини квартирив АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 до моменту ухвалення рішення по суті спору.

Копію ухвали суду направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення даної ухвали апеляційної скарги. Подача апеляційної скарги не зупиняє виконання даної ухвали, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: О.С. Леонов

21.06.19