Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 539/1582/16-ц

провадження № 61-33362св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Дорош А. І., Карпушина Г. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

27 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 25 червня 2008 року між Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-D04/040/2008, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 40 600 доларів США, строком до 23 червня 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірі визначених договором. Відповідач зобов`язувався повернути кредит та здійснити плату за користування кредитними коштами.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти.

Відповідач свої зобов`язання не виконує, тому станом на 29 квітня 2016 року у нього утворилася заборгованість в сумі 41 450,58 доларів США, що в перерахунку за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 1 043 996,19 грн, з яких 32 958,20 доларів США - заборгованість зі сплати кредиту; 8 492,38 доларів США - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-D04/040/2008 від 25 червня 2008 року з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом станом на 29 квітня 2016 року у сумі 1 043 996,19 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором. Розмір кредитної заборгованості підтверджено документально.

Заперечення відповідача щодо відсутності в матеріалах справи підтвердження надання кредитних коштів у готівковій чи безготівковій формі (заяви про видачу готівки або меморіального ордеру) відхилено, оскільки в підписаному додатку № 1 до додаткового договору від 24 квітня 2014 року сторони визнали, що сума боргу станом на 24 квітня 2014 року становить 32 958,20 доларів США.

Доводи відповідача щодо неправильного розрахунку кредитної заборгованості відхилено, оскільки відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості, та не було заявлено клопотання про проведення експертизи щодо правильності нарахування заборгованості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи у справі нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ - заява про видачу готівки. Позивачем вимоги судів першої та апеляційної інстанцій про надання первинних документів щодо розміру наданих відповідачу кредитних коштів не виконано. Суд першої інстанції за відсутності заяви про видачу готівки відповідачу, оформленої відповідно до вимог Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337, дійшов помилкового висновку про те, що позивачем доведено факт видачі готівки ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ПАТ «ОТП Банк» подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року та залишити в силі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

01 червня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що в матеріалах кредитної справи містяться документи, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, зокрема, заяви на видачу готівки, які направлено на адресу суду першої інстанції. Твердження відповідача, що він не підписував додаткову угоду від 24 квітня 2014 року не підтверджено доказами. Відповідач шляхом оскарження судового рішення та введення судів в оману намагається уникнути зобов`язань за кредитним договором.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу, подані ОСОБА_1 . у жовтні 2017 року, мотивовано тим, що відповідач не заперечує факт отримання кредиту, проте не погоджується із заявленою сумою отриманих кредитних коштів та підписанням додаткової угоди від 24 квітня 2014 року. Незважаючи на ухвали суду першої інстанції та апеляційного суду, позивачем не надано судам оригінали документів, які підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів та оригінал додаткової угоди. Позивачем не було доведено факт виконання своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання коштів.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-D04/040/2008, згідно з яким банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 40 600 доларів США строком до 23 червня 2023 року, зі сплатою комісії та на споживчі цілі, з умовою сплати за користування кредитом плаваючої процентної ставки FIRD та фіксованого відсотку в розмірі 5,49%.

Повернення кредиту та сплата процентів згідно з умовами кредитного договору здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів у розмірі та строки визначені у графіку платежів. Згідно з графіком платежів, який є додатком до кредитного договору, розмір щомісячного платежу складає 479,11 доларів США.

Відповідно до підпункту 1.9.1. пункту 1.9. кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових чи інших зобов`язань за цим договором.

24 квітня 2014 року між тими ж сторонами укладено додатковий договір до вказаного кредитного договору.

Згідно з умовами додаткового договору на період з 24 квітня 2014 року до 23 вересня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом передбачено використання фіксованої процентної ставки у розмірі 7,89% річних. На період з 24 вересня 2014 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом передбачено використання плаваючої процентної ставки в розмірі 13,49% та фіксованого проценту в розмірі 5,49%. Відповідно затверджено новий графік погашення заборгованості.

За змістом додатку № 1 до додаткового договору від 24 квітня 2014 року сторони погодили, що сума боргу станом на 24 квітня 2014 року складає 32 958,20 доларів США.

Відповідач не погоджується із розміром фактично наданих банком кредитних коштів, а також стверджує, що додатковий договір від 24 квітня 2014 року до кредитного договору не укладав. У судах першої та апеляційної інстанції заявляв клопотання про витребування оригіналів документів, що підтверджують зазначені факти.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.

До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (пункт 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (пункт 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи - отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Отже, єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ - заява про видачу готівки.

Частиною другою статті 64 ЦПК України 2004 року письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

На вимогу судів першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано, первинних документів, які б підтверджували розмір кредитних коштів, наданих відповідачу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що суд першої інстанції у порушення статей 213, 214 ЦПК України 2004 року ухвалив рішення про задоволення позову без отримання даних про надання позичальнику кредитних коштів шляхом надання їх готівкою через касу банку (розмір, валюта), за відсутності доказів про розмір заборгованості за кредитним договором. Також суд першої інстанції не перевірив, який розмір кредитних коштів отримано відповідачем та у якій валюті; який розмір коштів ним сплачено на погашення кредитної заборгованості; в якій валюті він здійснював таку сплату, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про доведеність позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах кредитної справи містяться документи, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, зокрема, заяви на видачу готівки, які були направлені на адресу суду першої інстанції. Позивачем не виконано вимоги судів щодо надання для ознайомлення та дослідження оригіналів документів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Апеляційний суд зазначив, що позивачем ні на вимогу суду першої інстанції, ні на вимогу суду апеляційної інстанції не було надано підтверджуючих первинних документів щодо розміру кредитних коштів, наданих відповідачу.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують установлені у справі фактичні обставини, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик