АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/746/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310020000 Кирилюк Н.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суду Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренко Ю.В., Пономаренка В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2019 року ухваленого у складі судді Кирилюк Н.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини.

В обґрунтування своєї позовної заяви посилалася на те, що позивач та відповідач являються батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 виданим Макіївською сільською радою Смілянського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_7

В даний час їх спільна повнолітня донька продовжує стаціонарне навчання на другому курсі на контрактній основі в м. Кєльце республіки Польща за спеціальністю «економіка».

Тривалість навчання з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2020 року. Вартість навчання за рік коштує 2400 злотих, що еквівалентно 18000 грн. Крім того донька орендує квартиру та сплачує за неї 2000 грн. щомісячно, також необхідні грошові кошти на харчування у розмірі 3500 грн.

З огляду на те, що добровільно відповідач не бажає надавати донці допомогу, та посилаючись при цьому на норми ст.ст. 198-201 СК України просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно і до закінчення нею навчання.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно і до закінчення навчання відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його шляхом подачі 09 квітня 2019 року апеляційної скарги, яка мотивована тим, що за її переконанням, нею як позивачем у справі надані суду вичерпні докази зокрема щодо: місця та форми навчання їх спільної доньки, а також її потреби у наданні матеріальної допомоги, доходів як позивача так і відповідача та можливості в даному випадку останнього у наданні такої допомоги доньці у вигляді сплати аліментів на її навчання.

Просила скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2019 року та ухвалити нову постанову про задоволення її позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки, що продовжує навчання до 30 вересня 2020 року.

07 травня 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що враховуючи розмір його заробітної плати та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей один із яких має тяжке захворювання, та являється інвалідом дитинства і потребує постійного лікування та реабілітації, у нього відсутня матеріальна можливість сплачувати аліменти на повнолітню доньку яка продовжує навчання.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 виданим Макіївською сільською радою Смілянського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно договору про надання навчальних послуг, укладеного в м. Кільце республіки Польща, ІНФОРМАЦІЯ_4 2017 року між ОСОБА_5 в м. Кєльце в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , навчальний заклад підтверджує, що відповідно до вступних вимог, студента було зараховано до даного навчального закладу ( а.с. 12-14).

В той же час будь-яких доказів, що підтверджували б сплату за навчання ОСОБА_3 , суду не надано.

Однак, матеріали справи містять два документа на іноземній мові без перекладу на державну мову, які відповідно суд не може розцінювати в якості належних доказів. (а.с. 9,11)

Згідно до норм ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. В окремих випадках учасники процесу можуть користуватися послугами перекладача.

Статтею 76 ЦПК України регламентовано поняття доказів у цивільному судочинстві. Ними зокрема є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Водночас відповідачем в якості підтвердження фактів викладених ним у відзиві поданому до суду першої інстанції, в якості доказів, додано копії свідоцтв про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (а.с.34,35) які являються неповнолітніми дітьми відповідача.

Крім того надано довідку видану Макіївською сільською радою Смілянського району Черкаської області зі змісту якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним проживають як члени сім`ї його сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та співмешканка ОСОБА_12 . Водночас ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має захворювання, являється інвалідом дитинства та потребує постійного лікування і реабілітації.

Щодо доходів сторін, то згідно довідки виданої ТзОВ «Агро-Рось-Інвест» ОСОБА_2 працює з 07 березня 2012 року в даному товаристві на посаді водія. Розмір заробітної плати за період з серпня 2018 року по вересень 2018 року становив до виплати 4830 грн.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав наданого в якості доказу позивачем, відповідач ОСОБА_2 володіє на праві власності земельною ділянкою площею 1,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: с . Макіївка , Смілянського району Черкаської області та яка відповідно з 05 грудня 2013 року перебуває в оренді у ТзОВ «Агро-Рось-Інвест».

Згідно довідки виданої ТзОВ «Агро-Рось-Інвест» ОСОБА_2 була нарахована орендна плата у розмірі 6500 грн. 00 коп. з яких ПДФО складає 1170 грн. 00 коп., а ВЗ - 97 грн. 50 коп. і сума до видачі становила 5232 грн. 50 коп. 50% від даної суми було відраховано на виплату аліментів на користь ОСОБА_1 в результаті в його розпорядження залишилася сума 2616 грн. 25 копійок, яку він отримав. Водночас доказів про розмір доходів позивача суду не надано.

Виходячи з викладеного колегія суддів констатує, що правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Але даний обов`язок на відміну від утримання неповнолітніх дітей не є безумовним.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Водночас виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою , а саме можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач являється працездатною особою, однак на його утримання знаходяться двоє неповнолітніх дітей 2006 та 2013 року народження, при цьому один із них є інвалідом з дитинства, згідно наявних у матеріалах справи доказів, має захворювання яке потребує постійного лікування та реабілітації.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

В той же час позивач звертаючись до суду в порушення вказаних вимог не довела обставин які мають значення для справи, не надала належних допустимих доказів та підтвердження вимог на які вона зокрема посилалася у своєму позові. Матеріали справи не містять відомостей в якості належних допустимих доказів про розмір доходів позивача, а також вартість навчання та його оплату, потребу у наданні донці сторін матеріальної допомоги, в тому числі відсутність у неї будь-яких доходів та виплат на її користь і на противагу цього матеріальну можливість батька з урахуванням його фактичного доходу та наявності неповнолітніх утриманців надавати таку допомогу повнолітній дитині, що продовжує навчання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, врахувавши наявність у відповідача неповнолітніх утриманців та досить невисокий розмір доходу який в разі присудження стягнення аліментів на повнолітню дитину значно звузить коло їх прав що беззаперечно призведе до погіршення становища неповнолітніх дітей та відповідного зниження мінімальних гарантій встановлених сімейним законодавством України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.І. Гончар

Ю.В.Сіренко

В.В. Пономаренко