ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Ольвія" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події, -

В С Т А Н О В И Л А:

18 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події. Просив стягнути на його користь з відповідача 45 502,29 грн. завданого матеріального збитку, 1400,00 грн. в рахунок повернення витрат з визначення розміру матеріальної шкоди та стягнути судові витрати (а.с.3-5).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Будівельна компанія «Ольвія» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 45 502,29 грн., в рахунок повернення витрат, пов`язаних із встановленням розміру шкоди - 1 400 грн. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.74-77).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року у вищевказаній справі - залишено без задоволення (а.с.115-116).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що відповідати в повному обсязі за завдані збитки має саме страхова компанія - ПрАТ СК "Україна" (а.с.120-124).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 11 травня 2016 року о 18 годині 10 хвилини, керуючи транспортним засобом «Хюндай», д/н НОМЕР_1 , рухався в районі буд. № 7 по вул. Космічній в м. Дніпропетровську, де не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Форд», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що слідував в попутному напрямку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження вказаним транспортним засобам.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року винним у даній ДТП було визнано ОСОБА_1 (а.с.7)

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 власником автомобіля «Форд Транзіт», д/н НОМЕР_2 , є ТОВ «Будівельна компанія «Ольвія», цивільно-правова відповідальність якого застрахована ТОВ «СК «Ольвія» (а.с.27,58).

Відповідно до висновку № 3790 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного 25 травня 2016 року судовим експертом Крутінь В.І. за заявою ТОВ «Будівельна компанія «Ольвія», вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Форд Транзіт», д/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 45 502,29 (а.с.8-26).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положення ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року винним у даній ДТП було визнано ОСОБА_1 (а.с.7)

З огляду на вищенаведені норми ЦК України та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до висновку № 3790 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного 25 травня 2016 року судовим експертом Крутінь В.І. за заявою ТОВ «Будівельна компанія «Ольвія», вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Форд Транзіт», д/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 45 502,29 грн. (а.с.8-26).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач довів вартість спричиненої матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 45502,29 грн.

Щодо стягнення витрат понесених на залучення експерта у розмірі 1400 грн., колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься АКТ виконаних робіт № 3770 від 25 травня 2016 року, з яких вбачається, що сторони склали цей акт в тому, що послуги по проведенню експертного дослідження автомобіля «Форд Транзіт», д/н НОМЕР_2 виконані якісно та у встановлений термін; вартість виконаних робіт становить: 1400 грн., однак оплата позивачем 1400 грн. документально не підтверджується матеріалами справи, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги, що майнову шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

В постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 роз`яснено, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст.. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення витрат у розмірі 1400 грн., пов`язаних із встановленням розміру шкоди скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, приймаючи нову постанову, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судового збору.

За загальним правилом, встановленим у частині 1 вказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, то позивач має компенсувати відповідачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у частині, пропорційній до розміру задоволених вимог, в розмірі 61,70 грн. (а.с.119).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Ольвія» в рахунок повернення витрат, пов`язаних із встановленням розміру шкоди - 1400 грн. - скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині - рішення суду залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Ольвія» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 61,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: