Номер провадження: 22-ц/813/1560/19
Номер справи місцевого суду: 522/8253/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

05 травня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість у розмірі 19 678,03 грн. за кредитним договором № б/н від 31.01.2014 року та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав угоду з позивачем № б/н від 31.01.2014 року, та через невиконання умов - позивач був вимушений звернутися до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з відповідача - ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»:

Заборгованість за кредитним договором б/н від 31.01.2014 року у розмірі 19 678,03 грн.(дев'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 03 коп.) з яких:

- тіло кредиту - 8 348,42 грн.;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9 017,52 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією - 898,85 грн.;

- штраф - 1 413,24 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року та постановлення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 25.03.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У зв'язку цим, судове засідання не проводиться.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, датою ухвалення цього рішення є 25.03.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 31.01.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та тарифами банку, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти.

Відповідач порушив зобов'язання за договором, у зв'язку з чим у нього станом на 24.04.2017 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 19 678,03 грн. На даний час відповідачем умови договору не виконані, що стало підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого суду банком, всупереч зазначеним вимогам відповідач порушив умови договору, не в повному обсязі сплачував кредит, відсотки та комісію за користування кредитом, що призвело до виникнення кредитної заборгованості.

Так, як вбачається з розрахунку заборгованості, у відповідача станом на 24.04.2017 року утворилася заборгованість в загальній сумі 19 678,03 грн., яка складається з тіла кредиту - 8348,42 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 9 017,52 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 898,85 грн.; а також штрафу - 1 413,24 грн.

Зазначений розрахунок є обґрунтованим, не спростований матеріалами справи і заявником апеляційної скарги, а тому суд обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача зазначені грошові кошти.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскаржуючи рішення апелянт в цілому посилалася на те, що заяву-анкету він не підписував, а отже, будь-якого договору кредиту з позивачем не укладав, а також позивачем оригінал анкети-заяви надано не було.

Проте, зазначені доводи скарги є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2014 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву, чим підтвердив що йому відомі положення, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку (а.с. 6).

А також ОСОБА_3 здійснював погашення заборгованості до 23.05.2016 року, що свідчить про його обізнаність та згоду на надання кредитних коштів (а.с. 4-5).

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_3 постійно користувався кредитною карточкою і частково сплачував кредитну заборгованість.

Так, із вказаного розрахунку вбачається, що, починаючи з 31.01.2014 року відповідач ОСОБА_3 на погашення кредиту сплатив на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 30 540 грн. (а.с.4-5).

При цьому, 23.05.2016 року ОСОБА_3 було сплачено 10 000 грн.

Тобто, зазначені обставини свідчать не лише про наявність у ОСОБА_3 боргових зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк», а і про переривання строку позовної давності до вимог щодо стягнення основної суми заборгованості, як то передбачено 264 ЦК України.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_3 не спростував зазначеного розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» і не надав свого альтернативного розрахунку.

Враховуючи викладене, а також те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом 05.05.2017 року, то ні строк основної позовної давності, ні спеціальної - не сплив.

Що стосується проведення судової почеркознавчої експертизи, про проведення якої заявляв у суді першої інстанції представник відповідача - адвокат Широкоброд С.М. (а.с.98-101), то суд залишив дане клопотання без розгляду (а.с. 142).

В суді апеляційної інстанції клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи не заявлялось.

При цьому колегія суддів враховує, що представник відповідача і апелянта ОСОБА_3 - адвокат Широкоброд С.М. завчасно, а саме 11.02.2019 року, отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі і про розгляд справи в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання і без виклику учасників справи (а.с.162-165).

Однак, ні відзиву на апеляційну скаргу, ні клопотання чи заяви Широкоброд С.М. суду апеляційної інстанції не надав.

Крім того, у відповідності до ст. 89 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

З підстав викладеного, колегія суддів вважає, що підстав для призначення у справі судової почеркознавчої експертизи не мається, а матеріали справи мають достатньо доказів, які свідчать про обгрунтованість заявлених позовних вимог і правомірність ухваленого судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд також правомірно стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1600 грн.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України прийнята постанова суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра