Справа № 2-1484/10
Провадження №8/148/1/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.12.2010 у справі №2-1484/10 за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить переглянути рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.12.2010 у справі №2-1484/10 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину на місяць, починаючи з 29.10.2010 і до повноліття дітей та скасувати його у зв'язку нововивленими обставинами, а також прияняти нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 грн, щомісячно. В частині стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити з 29.10.2010. Судові витрати, понесені ним, стягнути на його користь. Вважає, що нововиявленими істотними обставинами у справі є рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.12.2018, згідно з яким встановлено, що він не являється батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та відомості про нього, як батька дитини, виключені з актового запису №01 від 11.04.2008 про його народження.

Заявник в судове засідання не з'явився, подав заяву згідно якої просить розглянути його заяву без його участі та її задоволенні наполягає.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи згідно наявного повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду не надала.

Відповідно до ч.2 ст 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.12.2010 (а.с.14) у цивільній справі №2-1484/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину на місяць, починаючи з 29.10.2010 і до повноліття дітей.

Рішенням Тульчинського районного суду від 03.12.2018, яке набрало законної сили 03.01.2019, у цивільній справі №148/533/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька із актового запису про народження дитини було встановлено, що ОСОБА_1 не являється батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відомості про нього, як батька, виключені з актового запису №01 від 11.04.2008 про народження останнього, вчиненого виконкомом Воробіївської сільської ради Немирівського району Вінницької області, що в свою чергу підтверджується копією даного рішення (а.с. 45-47).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Частиною 1 ст. 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно п. 4 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" роз'яснено, що відповідно до ст.140 СК України стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, обов'язок відповідача як одного з батьків щодо дитини може бути припинено після виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього як про батька.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає доводи заявника про перегляд рішення за нововиявленими обставинами обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку поданим заявником доказам, суд приходить до висновку, що заявник дійсно вправі звернутись із заявою про перегляд рішення про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами, оскільки відомості про нього як про батька дитини виключені.

За змістом глави 15 розділу ІІІ Сімейного кодексу України, а також з врахуванням роз'яснень, що містяться в п.15-23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, вбачається, що обов'язок утримувати неповнолітню дитину покладається на її батьків. Проте, враховуючи, що в судовому засіданні доведено відсутність кровного споріднення між ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто встановлено, що останній не є біологічним батьком вказаної дитини, на нього обов'язок його утримання не розповсюджуються, а тому з моменту набрання рішенням суду законної сили стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання вказаної дитини має бути припинене.

Відповідно п.2 ч.3 ст.429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд, серед іншого, може: задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, суд також приходить до висновку, що обставини, на які посилається заявник, є нововиявленими та істотними, а тому вважає необхідним змінити рішення Тульчинського районного суду від 08.12.2010 у цивільній справі №2-1484/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, а не скасувати його.

Змінюючи рішення суду, суд виходить з того, що відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи встановлені у справі нововиявлені обставини, а саме, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.12.2018 у цивільній справі №148/533/18 відомості про ОСОБА_1 як про батька дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виключені з актового запису про народження останнього, а тому відповідно у ОСОБА_1, починаючи з 03.01.2019 (дня набрання законної сили вищевказаного рішення суду) відсутній обов'язок сплачувати аліменти на його утримання.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неправомірною і такою, що задоволенню не підлягає, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити, однак не з 29.10.2010, як просить заявник, а з 03.01.2019.

Враховуючи рішення суду, яке переглядається за нововиявленими обставинами, яким з ОСОБА_1 на 2-х дітей стягнуто 1/3 частину з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку на кожну дитину на місяць, починаючи з 29.10.2010, та змінюючи його, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позову та стягнення аліментів на сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому, суд вважає за необхідне відхилити вимогу відповідача щодо необхідності стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 грн. з урахуванням того, що останнім не обгрунтовано зміна розміру аліментів, яка була раніше присуджена до стягнення.

Також суд вважає необхідним роз'яснити заявнику, що зміни у майновому чи сімейному стані, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за позовом когось із них, а тому при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами судом не враховуються.

Згідно з ч.5 ст.423 ЦПК України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

З вказаною норми слідує, що суд не може виходити за межі предмету позову та має право лише винести рішенням, яким переглянути вимоги позивача, без можливості розгляду будь-яких нових вимог, в тому числі зустрічних вимог відповідача.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, понесені останнім судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1152,60 грн. (а.с.34,35). Судові ж витрати на правничу допомогу та траспортні витрати, які заявник визначив в сумі 4000 грн., відшкодуванню не підлягають, оскільки данні витрати належними та допустимими доказами останнім не підтверджено.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дітей, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Керуючись п. 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 № 4, ст.180, ч. 2 ст. 182 СК України, ст.ст. 81, 82, 141, ч.2 ст.247, ст.423, ст.429, ч.2 ст. 445 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.12.2010 у справі №2-1484/10 за нововиявленими обставинами задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.12.2010 у цивільній справі №2-1484/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів змінити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП:НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на користь сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 03.01.2019 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП:НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, судові витрати з оплати судового збору в сумі 1152,60 грн. (одна тисяча сто п'ятдесят дві гривні 60 копійок).

В частині відшкодування судових витрат на правничу допомогу та траспортні витрати в розмірі 4000 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: