Справа № 457/817/18 Головуючий у 1 інстанції: Марчук
Провадження № 22-ц/811/2236/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Львів

Справа № 457/817/18

Провадження № 22-ц/811/2236/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області

на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 20 вересня 2018 року в складі судді Марчук В.І.

у справі

за заявою представника ПАТ «Укрсиббанк» про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ :

ухвалоюТрускавецького міського суду Львівської області від 20 вересня 2018 року заяву представника ПАТ «Укрсиббанк» про забезпечення позову задоволено.Заборонено Державному підприємству «Сетам» вчиняти дії щодо реалізації арештованого майна ОСОБА_2 та зупинити реалізацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0038 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0193 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0160 га, кадастровий номер НОМЕР_3, за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0188 га, кадастровий номер НОМЕР_4, за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0191 га, кадастровий номер НОМЕР_5, за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 на праві власності.

Дану ухвалу оскаржив Трускавецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права. Зазначає, що у Трускавецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває два виконавчих провадження з примусового виконання Постанов, винесених державним виконавцем Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення з ОСОБА_2 в користь держави виконавчого збору на загальну суму 639 401.77 гривень. Зазначає, що в даному випадку стягувачем виконавчого збору в користь держави є Трускавецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, тож забезпечуючи вимоги позивача суд тим самим ставить під загрозу права Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а також завдає шкоду державі. Також зазначає, що під час передачі на реалізацію земельних ділянок Позивач, будучи на той час одним із стягувачів, не заперечував щодо їхньої реалізації, хоча й був ознайомлений з висновком експерта та заявкою на реалізацію, 07.06.2018 та 10.08.2018 відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а під час звернення Позивача до Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області під час реалізації майна жодних обґрунтувань необхідності вжиття забезпечення позову не було надано.

Просить ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 20.09.2018 року по справі № 457/817/18 скасувати.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Трускавецького міського нотаріального округу Кенц-Березюк Іванни Михайлівни про визнання земельних ділянок предметом іпотеки, зобов'язання здійснити державну реєстрацію обтяження земельних ділянок іпотекою і забороною відчуження.

Окрім того, ПАТ «УкрСиббанк» звернулось з заявою про забезпечення позову, в якій просив заборонити Державному підприємству «Сетам» вчиняти дії щодо реалізації арештованого майна ОСОБА_2 та зупинити реалізацію: земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0038 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0193 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0160 га, кадастровий номер НОМЕР_3, за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0188 га, кадастровий номер НОМЕР_4, за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0191 га, кадастровий номер НОМЕР_5, за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 на праві власності.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, прийшов до висновку про обґрунтованість наведених у заяві доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, - «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Згідно із роз'ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 2 ст. 152 забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та позивачем обґрунтовано допускається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його прав та законних інтересів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Окрім того, встановлено що рішенням судді Трускавецького міського суду Львівської області від 11 лютого 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 20 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий

Судді