МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 483/1393/18
Провадження № 22-ц/812/1679/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання ГоренкоЮ.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Чебана В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року, постановлену під головуванням судді Чаус Л.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» (далі - ТОВ «Очаківський райагрохім»).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,74 га з кадастровим номером :01:000:1237 та земельна ділянка площею 0,74 га з кадастровим номером :01:000:1238, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яких знаходяться багаторічні насадження - виноградники. На даний час земельні ділянки безпідставно перебувають у користуванні відповідача, оскільки будь-яких договорів оренди на вказані земельні ділянки з ТОВ «Очаківський райагрохім» позивач не укладав.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути земельні ділянки, просить, з урахуванням уточненої позовної заяви, витребувати їх із чужого незаконного володіння та зобов`язати ТОВ «Очаківський райагрохім» повернути земельні ділянки її власнику разом з багаторічними насадженнями (виноградниками).

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Очаківський райагрохім» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння задоволено. Зобов`язано ТОВ «Очаківський райагрохім» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,74 га з кадастровим номером :01:000:1237 разом з багаторічними насадженнями (виноградниками), та земельну ділянку площею 0,74 га з кадастровим номером :01:000:1238 разом з багаторічними насадженнями (виноградниками), що розташовані в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належать йому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №281431 від 28 грудня 2011 року, зареєстрованого в Очаківському районному відділі земельних ресурсів за №00952, та на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №068764 від 15 серпня 2005 року, зареєстрованого в Очаківському районному відділі земельних ресурсів за №58. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.08.2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду від 03 червня 2019 року залишено без задоволення (а. с. 132).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ТОВ «Очаківський райагрохім» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки на час отримання позивачем земельних ділянок у власність на них були розташовані багаторічні насадження виноградники. Всі насадження, залізобетонні стовпи та дріт були встановлені за кошти СЗАТ «Ольвія» та були їх власністю. В 2009 році зазначені багаторічні насадження за Договором купівлі продажу № 81 від 05.06.2009 р. були продані ТОВ «Очаківський райагрохім». Враховуючи, що ТОВ «Очаківський райагрохім» правомірно придбало виноградник, що знаходиться на спірних земельних ділянках, то багаторічні насадження не можуть бути витребувані у відповідача, тому просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у позові у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Позивач та його представник не визнали доводи апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду- без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації від 28 лютого 2005 року № 49 позивачу передана у власність земельна ділянка площею 0,74 га з кадастровим номером :01:000:1238, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акту серії ЯА № 068764 від 15 серпня 2005 року.

Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2011 року за №505 позивачу передана у власність земельна ділянка площею 0,74 га з кадастровим номером :01:000:1237, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акту серії ЯК № 281431 від 28 грудня 2011 року.

Як вбачається з інформації ТОВ «Очаківський райагрохім» від 18 лютого 2019 року № 185, на земельній ділянці з кадастровий номером :01:000:1238, висаджені виноградники ізабельних сортів в кількості 1970 кущів (рік посадки 2001), встановлена шпалера (залізобетонні стовпчики в кількості 569 шт., натягнуто та закріплено дроту в кількості 947 кг).

Тому суд дійшов висновку, що на час отримання позивачем земельних ділянок у власність на них були розташовані багаторічні насадження - виноградники.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на договір купівлі-продажу виноградників від 05 червня 2009 року №81, укладений між СЗАТ «Ольвія» та ВАТ «Очаківський райагрохім».

Як вбачається з копії вищевказаного договору та додатків №1 та №2 до нього, предметом купівлі-продажу є насадження виноградників на суму 17390696 грн. 40 коп. та на суму 19342383 грн. 32 коп., відповідно. При цьому, зазначено лише їх загальну вартість.

Згідно копії ухвали господарського суду Миколаївської області від 19 вересня 2014 року у справі про банкрутство, СЗАТ «Ольвія» ліквідовано.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено той факт, що об`єктом купівлі-продажу були насадження виноградників, розташовані саме на земельних ділянках позивача.

Враховуючи зазначені обставини, а також положення ст. ст. 19, 22, 79 ЗК України, ст. 373 ЦК України, правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів від 10 травня 2018 року у справі №495/3710/13-ц, суд вважав, що позивачу разом із земельними ділянками були передані й розміщені на них багаторічні насадження та з цього часу ОСОБА_1 став відповідно власником і багаторічних насаджень.

Крім того, посилаючись на ч.1 ст. 78, ст.125 ЗК України, ст. ст. 321, 387 ЦК України, суд дійшов висновку, що ТОВ «Очаківський райагрохім» без законних правових підстав користується земельними ділянками, що належать позивачу, а тому його позовні вимоги про витребування земельних ділянок разом з багаторічними насадженнями (виноградниками) є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини в тому числі і зазначеному в тексті рішення.

Так, згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. ст. 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на час отримання позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку - 15.08.2005 року та державного акту на ім`я ОСОБА_3 в 2005р., після смерті якої право на земельну ділянку успадкував позивач), право власності та право постійного користування на земельні ділянки виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно із ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 22, ст. 19 ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини другої статті 79 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання первинних державних актів) право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Згідно із частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Норми ч. 2 ст. 79 ЗК України та ч. 3 ст. 373 ЦК України є імперативними нормами законодавства, а тому підлягають прямому застосуванню і не можуть передбачати будь-яких виключень в їх застосуванні до відносин права власності на земельні ділянки.

Відповідно до п. 27 ГОСТ 26640-85 "Землі. Терміни та визначення" (далі - ГОСТ 26640-85), який затверджений постановою Державного комітету СРСР по стандартам від 28 жовтня 1985 року за № 3453, який діяв на час паювання земель та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку позивачем та ОСОБА_3 (втратив чинність 17.03.2017 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 р. № 1066), і який дає визначення багаторічних насаджень, багаторічне сільськогосподарське насадження - це сільськогосподарське угіддя, що використовується під штучно створені древесні, кущові або трав`янисті багаторічні насадження, призначені для отримання врожаю плодово-ягідної, технічної та лікарської продукції, а також для декоративного оформлення територій. До багаторічних сільськогосподарських насаджень відносяться: сад, виноградник, ягідник, плодовий розплідник, плантації та ін.

Пунктом 4 ГОСТ 26640-85 встановлено, що під сільськогосподарськими угіддями є земельні угіддя, які систематично використовуються для отримання сільськогосподарської продукції.

Таким чином, багаторічні насадження - це не окрема група дерев, кущів чи рослин, а земельні угіддя, тобто окрема земельна ділянка, з розміщеними на ній деревами, кущами та іншими рослинами як один цілий об`єкт.

Відповідно п. "а" ч. 2 ст. 22, п. "а" ч. 1 ст. 19 ЗК України, багаторічні насадження - це вид сільськогосподарських угідь, земель сільськогосподарського призначення. Тобто, багаторічні насадження - це не що інше як земельна ділянка.

Відповідно до роз`яснень Міністерства аграрної політики України, державні акти на право приватної власності на землю, видані громадянам на розпайовані землі під багаторічними насадженнями, поширюють свою дію також і на самі багаторічні насадження, розташовані на цих землях. Так, в п. п. 6.1, 6.2 Компоненти 6 "Підтримка в реструктуризації сільськогосподарських підприємств" (далі за текстом - Компоненти 6), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 25.10.2005 року за № 576 "Про реалізацію Компоненти 6 "Поглиблення реструктуризації сільськогосподарських підприємств", звертається увага акціонерних товариств на наявні в них проблеми у зв`язку з тим, що вартість багаторічних насаджень віднесено до статутного фонду, а землі під багаторічними насадженнями розпайовано і видано державні акти на земельні ділянки, а значить на насадження. Таким чином, реорганізовані підприємства не вправі стверджувати, що багаторічні насадження є їх власністю, посилаючись на те, що ці насадження внесені до статутного фонду товариства. Зазначені багаторічні насадження належать власнику земельної ділянки, на яку видано державний акт на право приватної власності.

Відповідно до ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст. 183 ЦК України встановлено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У відповідності до ст. 187 ЦК України, складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Оскільки насадження, що розміщені на земельній ділянці, неможливо відділити від цієї земельної ділянки без втрати її цільового призначення або істотного знецінення, то відповідно насадження, що ростуть на земельній ділянці, є складовою частиною цієї земельної ділянки як неподільної речі, а тому при переході права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення під товарним сільськогосподарським виробництвом до громадянина переходить також право власності на всі його складові частини, тобто насадження.

Крім того, згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 02.07.2003 року за № 174, який діяв до 20.08.2012 року, дані про площу багаторічних насаджень є кількісною характеристикою земельної ділянки. Отже, багаторічні насадження та земельна ділянка є одним природним об`єктом.

Враховуючи викладене, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

З пояснень учасників справи в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровий номером :01:000:1238 позивач отримав після виділення йому земельної ділянки в натурі як власнику земельної частки (паю), який належав йому за сертифікатом, отриманим після паювання земель СЗАТ «Ольвія», де він свого часу працював, а державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровий номером :01:000:1237 спочатку отримала мати позивача ОСОБА_3 з таких же підстав, а вже після її смерті в 2010р. позивачу було видано державний акт на цю земельну ділянку на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті матері. На час отримання земельних ділянок у власність на них росли виноградники. Зазначені обставин не заперечуються представником відповідача та підтверджуються в матеріалами справи.

Отже, з моменту отримання позивачем та його матір`ю державних актів на право власності на земельні ділянки в 2005р. у них виникло право власності на земельні ділянки разом з багаторічними насадженнями, які на ній висаджені. В подальшому до позивача в порядку спадкування перейшло таке право власності і на земельну ділянку його матері разом з багаторічними насадженнями.

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що земельні ділянки з розміщеними на них насадженнями, отримані громадянами у власність, належать таким громадянам на праві власності разом з насадженнями як один цілісний об`єкт.

Враховуючи викладене, у відносинах, що складаються між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт відносин права власності на земельну ділянку, оскільки, насадження та земельна ділянка під ними є одним цілим об`єктом - земельною ділянкою, яка у відповідності до вищезазначених нормативно-правових актів має назву - багаторічні насадження.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 року по справі № 6-14цс15 та від 04.11.2015 року по справі № 6-911цс15.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, в ухвалах від 14.11.2012 року N 6-24639св12, 05.12.2012 року N 6-41914св12, від 30.01.2013 року N 6-40577св12, від 26.02.2013 року N 52015св13, від 12.03.2014 року N 6-50181св13.

Укладаючи договір купівлі-продажу багаторічних насаджень, відповідач діяв на свій ризик, оскільки йому було відомо про те, що власниками спірних земельних ділянок є позивач та його мати.

За такого, посилання в апеляційній скарзі на те, що виноградники, залізобетонні опори та дроти належали СЗПТ «Ольвія», яка за договором купівлі-продажу від 05 червня 2009 року № 81, продала їх відповідачеві, не може бути прийнято до уваги як такі, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Договір оренди спірної земельної ділянки між сторонами не укладено.

Оскільки власником багаторічних насаджень разом із земельними ділянками був і є позивач, і зазначене майно вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом (інших доказів матеріали справи не містять), витребування вказаного майна від відповідача, є належним способом захисту, задоволення позову відповідає вимогам ст. 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, не містять підстав для його скасування, так як фактично направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку у їх сукупності.

З урахуванням викладеного підстави для скасування чи зміни рішення в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» залишити без задоволення.

Заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.