Справа № 761/7953/19
Провадження № 2/761/4376/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 23.08.2017 року, за яким позивач позичила у відповідача 381 775, 56 грн. У забезпеченні виконання вказаного договору між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. 23.08.2017 року за реєстровим №1984, за яким позивач передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з життєвою ситуацією, яка склалась, позивач не мала змоги повернути відповідачу грошові кошти в термін зазначений в договорі позики, а тому отримавши повідомлення відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач не заперечувала проти продажу нерухомого майна, яке належить їй на праві власності. 04.06.2019 року відповідачем було відчужено належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , за ціною, що значно перевищує суму коштів, яку отримала позивач у борг від відповідача, а саме 500 000 грн. Оскільки розмір позики за договором позики від 23.08.2017 року становить 381 775, 56 грн., а сума, що перевищує розмір заборгованості становить 118 224, 44 грн., а тому враховуючи викладене позивач вважає, що з відповідача на її користь необхідно стягнути суму заборгованості в розмірі 123995,62 грн. та судові витрати.

Ухвалою від 01.03.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.04.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із таких підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 23 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики на суму 381 775, 56 грн.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Договору іпотеки 23.08.2017 року відповідач 04.06.2018 року здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення між ОСОБА_2 - іпотекодержателем та ОСОБА_3 договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 (надалі - договір купівлі-продажу). Відповідно до п. 3 договору купівлі - продажу квартиру АДРЕСА_1 продано за 500 000 грн.

Відповідно до п. 5.4.4 Договору іпотеки, за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, а саме продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена, відповідно висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду.

Звертаючись до суду з цим позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка, посилається на те, що розмір позики за договором позики від 23.08.2017 року становить 381 775, 56 грн., а сума за яку відбулося відчуження належного їй майна становить 500 000 грн., що перевищує розмір заборгованості за договором позики у сумі - 118 224, 44 грн.

Так, згідно з п.1 Договору позики, укладеного 23.08.2017 року між сторонами по справі, позивачка отримала позику у сумі 381775,86 грн.

П. 2 Договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю зазначений у п. 1 договору борг до 24 години 23 вересня 2017 року. Проте, позивальником у вказуй строк позику не повернуто.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до п. 3 Договору позики у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення починаючи з шостого дня.

Таким чином, судом встановлено, що позивач фактично звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача різниці від фактичної вартості реалізованої квартири, яка була предметом договору іпотеки, та існуючою, на її думку закборгованостю за договором позики. Проте позивач не врахувала, що крім основної заборгованості, існують штрафні санкції, які виникли внаслідок прострочення термінів повернення нею позики, а саме інфляційні втрати за березень і квітень та неустойка в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення виплати, що складає 259 607, 68 грн., вказане підтверджується розрахунком наданим відповідачем у відзиві на позовну заяву, а тому загальна сума боргу позивача перед відповідачем перевищує вартість проданої квартири.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем в свою чергу не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, що могли б бути підставою для стягнення з відповідача коштів.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача судом не була встановлена, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: