КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 381/2342/18

провадження № 22-ц/824/7375/2019

27 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Слюсар Т. А., Семенюк Т.А.

при секретарі Макаровій К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2019 року у складі судді Ковалевської Л.М.,

встановив:

17.07.2018 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.10.2014 року у розмірі 31 501,55 грн та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 28.10.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 11 847,70 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за Генеральною угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому цим договором.

Однак, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з цим станом на 10.06.2018 року виникла заборгованість у розмірі 31 501,55 грн, яка складається з заборгованості по кредиту - 11 170,74 грн; по процентам за користування - 5 659,15 грн; за пенею та комісією - 12 205,82 грн; штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 2 465,84 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О. Л. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за Генеральною угодою б/н від 28.10.2014 р., а не за договором від 02.03.2011 р. Між сторонами було укладено окремий договір, який відповідно до ст. 628 ЦК України є обов`язковим до виконання. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 р. стягнуто заборгованість за договором, який до даної справи не має відношення.

Суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Яндульський Д. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Після оголошення в справі перерви учасники справи в судове засідання не з`явились, про причину своєї неявки суду не повідомили.

Представник позивача надав письмові пояснення з приводу порядку зарахування сплачених відповідачем грошових коштів за договором.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28 жовтня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Згідно з умовами Генеральної угоди, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № SAMDN1248 від 02.03.2011 р. ( далі - «договір 1»), по договору 1 сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту, а саме проценти на 784, 78 грн, штраф на 1 889,11 грн. Заборгованість по договору 1 з дати генеральної угоди становить 12 647,72 грн.

Розділом 2 "Приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт" сторони погодили, що банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 11 847,72 грн на строк 36 місяців, з 28.10.2014 року по 31.10.2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 11 847,72 грн в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначенні в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 429,84 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витратах у відповідності до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості по кредиту повинна бути не пізніше 31.10.2017 р.

При порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Генеральній угоді, більш ніж на 31 день по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 2 907,42 грн (п.2.2).

Для надання послуг банк надає позичальнику платіжну карту згідно п. 2.1 Генеральної угоди.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, рішенням Фастівського міжрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 02 березня 2011 року у розмірі 12 421,23 грн. Наявність судового рішення з приводу невиконання одного і того ж кредитного договору, яким вже стягнуто заборгованість по даному кредиту, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Вказаний кредит відповідачем було сплачено в повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.09.2016 року, тому пред`явлення даного позову є наміром повторного стягнення сплачених коштів за кредитом, що може свідчити про подвійну відповідальність відповідача перед банком.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з поданих позивачем доказів, АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором SAMDN1248 від 02.03.2011 р., уклали генеральну угоду від 28 жовтня 2014 року, згідно з якою узгодили розмір заборгованості позичальника перед банком за кредитним договорами 1 та 2 , передбачили порядок її погашення.

ОСОБА_3 погодилася з розміром наданого кредиту та віднесенням суми 11 847,72 грн до кредитної заборгованості, яка підлягає погашенню у період до 31.10.2017 року щомісячними платежами у розмірі 429, 84 грн, про що свідчить її підпис на генеральній угоді.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , на картку під № НОМЕР_1 , яку було видано останній на підставі Генеральної угоди, 28.10.2014 року на вказаний рахунок переведено кошти у розмірі 11 847,72 грн.

Зазначеною випискою підтверджується, що відповідач у відповідності до умов Генеральної угоди було здійснено поповнення карткового рахунку 25.11.2014 р. в сумі 430 грн та 22.12.2014 р. в сумі 430 грн.(а.с.49).

Часткове погашення заборгованості свідчить про існування між сторонами кредитних правовідносин, а отже є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів та відсотків за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконувала належним чином, у зв`язку з чим позивачем станом на 10.06.2018 р. нараховано заборгованість у загальній сумі 31 501,55 грн, яка складається з заборгованості по кредиту - 11 170,74 грн; по процентам за користування - 5 659,15 грн; за комісією - 12 205,82 грн; штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 2 465,84 грн.

Як пояснив представник позивача, заборгованість в сумі 12 205,82 грн є заборгованістю саме за комісією, сплата якої умовами Генеральної угоди не передбачена.

За таких підстав позовні вимоги про стягнення комісії в сумі 12 205,82 грн задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що в п.2.2 Генеральної угоди сторони кредитних правовідносин врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

З огляду на те, що останній платіж з дотриманням умов кредитного договору ОСОБА_1 здійснила 22 грудня 2014 року в сумі 430 грн, в наступний період з 1 по 25 січня 2015 року позичальник не виконувала обов`язки, передбачені умовами пункту 2.1 Гнеральної угоди, а тому за визначенням пункту 2.2 договору строк повернення кредиту в повному об`ємі для позичальника настав 27 лютого 2015 року, і саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати всіх нарахованих платежів.

Після зміни строку виконання зобов`язання - 27 лютого 2015 року усі наступні щомісячні платежі, передбачені договором, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 2.2 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, усі наступні щомісячні платежі у сумі після цієї дати не підлягають виконанню.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та відсотками, яка виникла станом на 27 лютого 2015 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по тілу кредиту становить 11 170,74 грн, за процентами - 5 659,15 грн.

В період з 27.02.2015 р. по 10.06.2018 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено 6 321,71 грн, які позивачем зараховані в рахунок погашення комісії.

Враховуючи, що умови Генеральної угоди не передбачають сплату комісії, сплачені на її погашення кошти в сумі 6 321,71 грн підлягають зарахуванню у погашення заборгованості по кредиту, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 4 849,03 грн та процентами 628,73 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2 902, 42 грн, право на стягнення якого у банку виникло також 27 лютого 2015 року.

Заяви про застосування позовної давності матеріали справи не містять.

За таких підстав позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу в сумі 4 849,03 грн, процентами 628,73 грн та штрафу в сумі 2 902,42 грн, всього на загальну суму 8 380,18 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно задоволеним позовним вимогам ( 26,6%) та становлять 1171,72 грн ( 468,69 грн за подання позову +703,03 грн за апеляційну скаргу).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження : 01001, вул. Грушевського, 1-д, м. Київ) заборгованість за генеральною угодою від 28.10.2014 року станом на 10.06.2018 року в сумі 8 380,18 гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 171,72 гривень.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Слюсар

Т. А. Семенюк