Дата документу 25.06.2019 Справа № 326/1140/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №326/1140/18 Головуючий у 1 інстанції Чапланова О.М.
Провадження № 22-ц/807/1243/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.09.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою та Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

В порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 31 травня 2018 року має заборгованість в розмірі 77904,23 грн., яка складається з: 609,22 грн. - заборгованість за кредитом; 67796,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5312,56 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3685,92 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.09.2011 року в розмірі 77904 грн. 23 коп. та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов`язку відповідачем погашення кредиту у повному розмірі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст.. 253 ЦК України, та його переривання, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої і до додаткових вимог.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Зазначений висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що 28.09.2011 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписала заяву, в якій зазначила персональні дані, адресу проживання, адресу реєстрації, контактну інформацію, додаткову інформацію, інформацію про працевлаштування і сімейний стан та, ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку - кредитка «Універсальна», зазначила бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» - 500,00 грн.

З вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду на укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору про надання банківських послуг шляхом отримання платіжної картки-кредитка «Універсальна», вибрала валюту рахунку - гривня, своїм підписом засвідчила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, висловила згоду з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Підтвердила, що вся надана нею інформація вірна. Зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України закредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання 28.09.2011 року анкети-заяви позичальника, в якій указано, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ОСОБА_1 та Банком Договір про надання банківських послуг, за яким ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 покладені на неї зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконала.

Відповідно до розрахунку заборгованість за укладеним між банком та відповідачкою договором станом на 31 травня 2018 року складає 77904,23 грн., яка складається з: 609,22 грн. - заборгованість за кредитом; 67796,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5312,56 грн. - заборгованість за комісією, 4185,92 грн. - заборгованість по судовим штрафам.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідачки - ОСОБА_2 заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, які надані позивачем разом із позовною заявою, строк позовної давності щодо вимог банка по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банка складає - 50 років.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису відповідачки.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, або що саме до цих Умов, на що посилається позивач у позовній заяві, приєдналася відповідачка та саме за зазначеним у позові договором, шляхом підписання анкети-заяви від 28.09.2011 року, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника або анкети-заяви від 28.09.2011 року, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Заява позичальника від 28.09.2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не містить.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Частиною 1 статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За приписами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, яка за приписами ч. 6 ст. 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинна враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Судом встановлено з виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 за основною картою: НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 року по 15.10.2018 року, що останній платіж на картку НОМЕР_1 за кредитним договором б/н від 28.09.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було здійснено відповідачем 06.06.2013 року, шляхом поповнення готівкою у сумі 170 грн. через відділення ПриватБанку.

Згідно довідки між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну картку номер НОМЕР_1 , дата відкриття - 28.09.2011 року, термін дії - 06/15.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що останнє погашення заборгованості за укладеним кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 06.06.2013 року, що підтверджується наданою позивачем випискою по кредитному рахунку ОСОБА_1 за основною картою: НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 року по 15.10.2018 року (а.с.74-76). До суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 31.07.2018 року, тобто зі сплівом строку позовної давності.

За змістом ч.5 ст.267 ЦК України - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи наведене, позивач повинний був довести суду поважність пропуску ним позовної давності на підставі належних та допустимих доказів.

Натомість позивачем не було надано заяви про поновлення строку про пропущення позовної давності.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: