Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 607/16852/15-ц

провадження № 61-14133св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Обслуговуючий кооператив «ЖитлоБуд-Люкс»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року у складі судді Сташків Н. М. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року у складі колегії суддів: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до обслуговуючого кооперативу «Житлобуд-Люкс» (далі - ОК «Житлобуд-Люкс») про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що 04 січня 2007 року між приватним підприємством «Приватбуд-А» (далі - ПП «Приватбуд-А») та ОСОБА_4 укладено договір про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва № 2, за умовами якого ПП «Приватбуд-А» взяло на себе зобов`язання за рахунок коштів ОСОБА_4 провести будівництво двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 .

11 травня 2011 року між ОСОБА_4 , як первісним кредитором, та позивачем ОСОБА_1 , як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права дольовика за договором про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва № 2.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2013 року за позивачем визнано майнове право на спірну квартиру.

15 грудня 2012 року за договором про передачу майна та акту приймання передачі майна, майнові права на спірну квартиру перейшли від ПП «Приватбуд-А» до відповідача ОК «Житлобуд-Люкс».

Відповідач у свою чергу, на підставі договору № 47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 04 січня 2014 року, відчужив належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_2 , якій було видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним зазначений договір № 47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, укладений між ОСОБА_2 та ОК «Житлобуд-Люкс», та свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на ім`я ОСОБА_2 .

Вказаним судовим рішенням також встановлено, що позивач здійснила повну оплату вартості квартири та набула право переходу прав власності на неї, за умови врегулювання майнових відносин з відповідачем ОК «Житлобуд-Люкс», а саме відшкодування додаткових сум грошових коштів, які були витрачені ним на добудову будинку.

Позивачем на виконання зазначених умов було доплачено відповідачу суму залишку вартості квартири у розмірі 6 871,00 грн. Однак, відповідач ОК «Житлобуд-Люкс», після вчинення зазначених дій позивачем, не визнає її право на спірну квартиру.

З цих підстав позивач вважає, що її майнові права є порушеними, а тому вона просила суд визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно.

В подальшому судом до участі у справі залучено ОСОБА_2 , як третю особу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що виходячи зі змісту статті 392 ЦК України ОСОБА_1 не довела, що вона є саме власником спірного нерухомого майна і це право оспорюється або не визнається іншою особою, чи, що вона втратила документ, який засвідчує її право власності. Право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 у встановленому порядку не набула. Відповідач вважає доплачену ОСОБА_1 залишкову вартість квартири недостатньою для покриття витрат, затрачених на добудову будинку і введення його в експлуатацію. Майнові відносини добровільно між сторонами не врегульовані і між ними має місце спір з цього приводу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016т року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком суду першої інстанції, при цьому зазначив, що суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, який не передбачений ні законом, ні договором, оскільки правом обрання способу захисту своїх прав користується лише позивач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при вирішенні даної справи констатували наявність майнового спору між сторонами щодо вартості спірної квартири, але не вирішили його. Крім того, не звернули уваги та не надали оцінки бездіяльності відповідача ОК «Житлобуд-Люкс» на предмет ненадання ним, як забудовником, до органу державної реєстрації прав власності на нерухоме майно документів, які необхідні для оформлення права власності за позивачем ОСОБА_1 на спірну квартиру, хоча будинок уже більше двох років як введений в експлуатацію. Крім того, суди відмовляючи в задоволенні позову з підстав неможливості захисту права особи у визначений нею спосіб - визнання права власності, не вказали, у який інший спосіб вона може захистити своє право вимоги переходу права власності на спірну квартиру, тим самим не надали юридичну оцінку спірним правовідносинам, тобто допустили юридичну невизначеність.

Позиція інших учасників справи

Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/16852/15-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

03 червня 2019 року справу передано судді доповідачу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільних прав, з яким особа має право звернутися до суду, є вимога про визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Позивач звернувся з позовом про визнання права власності через невизнання її права на спірну квартиру з боку відповідача.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач виконала свої грошові зобов`язання за договором про відступлення права вимоги у будівництві об`єкта нерухомого майна, сплатила вартість, визначену договором, вчинила дії спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності, однак не саме право власності на нерухоме майно, тому вважали позовну вимогу необґрунтованою.

Але з такими висновками в повній мірі погодитись неможливо.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрою територій.

До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належить проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством (стаття 14 цього Закону).

Відповідно до п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 13 квітня 2011 року, № 461 (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I - III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

За змістом Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМ України, від 17 жовтня 2013 року, № 868 державна реєстрація права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна проводиться після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності лише на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Таким чином, у разі прийняттябудинку в експлуатацію та не визнання прав на квартиру позивача, який в повному обсязі виконав його зобов`язання за умовами договору пайової участі, наявні підстави для визнання права власності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду .

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 1609/6645/12.

Але під час розгляду справи не було встановлено чи прийнято в експлуатацію спірний будинок.

За змістом пунктів 4.1, 4.2 договору № 2 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 4 січня 2007 року, дольовик зобов`язаний повністю оплатити вартість житла не пізніше як за 2 місяці до введення його в експлуатацію згідно з даним договором та графіком, а виконавець забезпечує оформлення документації при підготовці проекту рішення на визнання права власності за дольовиком на проінвестовану загальну площу житла.

В матеріалах справи наявний опис до цінного листа на ім`я ОК «Житлобуд-Люкс» від 21 вересня 2015 року, в якому зазначено, що відправлена заява на видачу рахунку для доплати за квартиру та документів необхідних для оформлення власності на квартиру.

Але суди не з`ясували, чи зверталась ОСОБА_1 до відповідача з приводу оформлення документів для підготовки проекту рішення на визнання права власності, як це передбачено умовами договору, чи виконав відповідач належним чином свої зобов`язання перед позивачем, чи врегульовані майнові відносини між сторонами.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у нормах ЦПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, при розгляді справи апеляційний суд належним чином зазначені обставини не перевірив, не з`ясував чи зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на спірний будинок, обмежився висновком про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену ухвалу скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована ухвала апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков