ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6184/19 Справа № 201/5925/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
12 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Демченко Е.Л.
суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року по справі за клопотанням ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа - державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Білецька Вероніка Іванівна, -
в с т а н о в и л а:
01 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із заявою про визнання рішення Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року, що не підлягає примусовому виконанню.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року клопотання ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню задоволено.
Визнано в Україні рішення Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року №2-1685/17 про встановлення факту родинних відносин, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 . Рішення набрало чинності 20 червня 2017 року відповідно до відмітки на рішенні суду.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2018 року виправлено допущену в тексті ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року по цивільній справі №201/5925/18 за клопотанням ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, описку, зазначивши вірною дату смерті ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_3 », замість невірно вказаної «19 вересня 2016 року».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2019 року скасовано як таку, що постановлена з грубим порушенням норм чинного законодавства України та в задоволенні клопотання ОСОБА_2 відмовлено.
Колегія суддів дійшла висновку про необхідність постановлення, відповідно до ст.ст.262,385 ЦПК України, окремої ухвали щодо виявлених під час розгляду справи порушень закону і встановлених причин і умов, що сприяли вчиненню порушення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 §1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав.
Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обов`язків». Таким чином, у статті 6 §1 представлено «право на суд», разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, прав захисту в суді від пред`явленої цивільної скарги, що складають єдине ціле «Право на суд» та право на доступ не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав.
Колегія суддів звертає увагу, що вирішуючи питання про визнання рішення іноземного суд повинен суворо дотримуватися вимог чинного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Пунктом третім частини другої статті 468 ЦПК України передбачено, що у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо рішення ухвалене в справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України.
Стаття 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що з урахуванням положень статей 71,72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.
Згідно статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт.
Колегія суддів звертає увагу на те, що розглядаючи клопотання ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував, що звертаючись з заявою про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заявник зазначала, що подальшою її метою є отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на день смерті проживав в АДРЕСА_1 (проживання спадкодавця за вказаною адресою підтверджується довідкою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. від 23 травня 2018 року на а.с.5), за таких обставин, питання щодо спадкування нерухомого майна, яке знаходиться на території України повинно вирішуватися у відповідності до законодавства України та відноситься до компетенції відповідних органів держави Україна.
Тобто під час розгляду даного питання допустився грубих порушень норм права.
Крім того, суддя Федоріщев С.С. визнав в Україні рішення Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року.
В той час коли відповідно до пояснювальної записки Європейської конвенції про імунітет держав ЕTS №074 від 16 травня 1972 року, розробленої Європейським комітетом із правового співробітництва Ради Європи, його підкомітетом та Комітетом експертів, який підпорядкований Комітету Міністрів Ради Європи, - державний імунітет є концепцією міжнародного права, яка склалася з принципу par in parem non habet imperium (рівний над рівним сили не має), в силу якого одна держава не підлягає юрисдикції іншої держави; постановою Верховної Ради України «Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27 січня 2015 року №129-ІІІ, встановлено, що Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак; вчиняючи проти життя та здоров`я людини злочини, які визнаються ООН найбільш тяжкими злочинами проти людяності, Російська Федерація не виконує обов`язки передбачені Статутом ООН, а отже не може використовувати право імунітету, надане цим же статутом ООН.
З огляду на наведене, колегія констатує, що вказані факти є недопустимими і свідчать про свідоме, грубе порушення суддею Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_4 . норм цивільно-процесуального законодавства України та присяги судді, та вважає за необхідне довести викладене до відома Вищої ради правосуддя з метою недопущення порушень вимог процесуального закону та з метою запобігання аналогічних порушень в майбутньому.
Керуючись ст.ст.259,262,385 ЦПК України, колегія суддів,-
Інформацію про факти порушень вимог діючого законодавства України суддею Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_4 довести до відома Вищої ради правосуддя з метою недопущення порушень вимог процесуального закону.
Про вжиті заходи повідомити Дніпровський апеляційний суд (м.Дніпро вул.Харківська,13) з посиланням на цивільну справу за №22ц/803/6184/19 (04).
Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст окремої ухвали складено 12 червня 2019 року.
Головуючий: Демченко Е.Л.
Судді: Куценко Т.Р.