Справа № 201/2956/19
Провадження № 2/201/1915/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

12.03.2019р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (а.с. №3-10).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.04.2019р. було відкрито провадження по справі та у відповідності до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) (а.с. №75)

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. №61-64). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.04.2019р. в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення - відмовлено (а.с. №76).

В обґрунтування позовних вимог міський голова у позовній заяві посилався на те, що 13.06.2018р. робочою групою з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Соборної районної у місті Дніпрі ради було проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За підсумками перевірки встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,1187 га, знаходиться об`єкт нерухомого майна - будівля магазину непродовольчих товарів та ангар, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вивчивши наявні документи, провівши візуальне обстеження робоча група прийшла до висновку про наявність права власності на зазначене нерухоме майно, але в той же час, на відсутність належним чином оформлених документів на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст. 125, 126 ЗК України, що свідчить про те, що відбулось неправомірне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, та наявність з боку відповідачів протиправної поведінки що, в свою чергу, призвело до понесення позивачем збитків у вигляді неотримання ним доходу від орендної плати. Керуючись Постановою КМУ від 19.04.1993р. №284 було здійснено розрахунок збитків, заподіяних міській раді при використанні земельної ділянки. Згідно з актом від 01.11.2018р. №23, № 24 комісії з визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок сума заподіяних збитків складає 606385,86грн. Розмір збитків розрахований за період з 01.11.2015р. по 01.11.2018р. Зазначені акти затверджено рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1249 від 18.12.2018р. 01.02.2019р. позивачем на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено вимогу щодо сплати збитків, заподіяних ДМР. Станом на 14.02.2019р. кошти до міського бюджету від відповідачів не надходили. За підсумком розрахунків, сума неотриманої орендної плати, яку зберегли у себе землекористувачі за рахунок власника цієї земельної ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави склала 606385,86 грн. Проте, Дніпровською міською радою в межах строків позовної давності здійснено перерахунок за період з 07.03.2016р. по 01.11.2018р. та загальна сума коштів відносно ОСОБА_1 становить 270691, 26 грн., а відносно ОСОБА_2 становить 270691, 26грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів разом з понесеними судовими витратами.

23.05.2019р. до суду надійшов відзив представника обох відповідачів на позовну заяву (а.с.№67-71), в якому представник ОСОБА_3 . (діє на підставі довіреностей від 16.05.2019р. - а.с. №88,89) заперечував проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми права ст.22 ЦК України, ст.224 ГК України та ст.157 ЗК України, які регулюють відшкодування збитків, на підставі приписів Постанови КМУ від 19.04.1993р. №284 позивач здійснює розрахунок збитків, заподіяних міській раді при використанні земельної ділянки та водночас посилається також й на правила, що встановлені ст.1212 ЦК України і просить суд стягнути з відповідачів збитки, що нараховані на підставі вищевказаних актів законодавства, які в подальшому з невідомих підстав безпідставно перетворюються в недотриману орендну плату, яку без достатньої правової підстави нібито зберегли у себе відповідачі. Проте, одночасне застосування норм ст.1212 ЦК України та норм, передбачених главами 82, 83 ЦК України, норм земельного законодавства, що регулюють деліктні відносини та на які посилається позивач, не можливо, адже це є різні за своєю правовою природою і суттю види зобов`язань, які не можна застосовувати одночасно. Виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Враховуючи приписи ч.2 ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Крім того, представник відповідача зазначив, що здійснений позивачем розрахунок є незрозумілим та необґрунтованим, оскільки позивач не надав належних обґрунтувань, щодо значень, які він застосував у своїх розрахунках, а також пояснень, на яких нормах права вони ґрунтуються (а.с.82-86)

05.06.2019р. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій представник позивача - Дерило В.Г. (діє на підставі довіреності від 21.12.2018р.- а.с. №96) окрім, вже раніше викладених у позовній заяві підстав позову, зазначив про те, що керуючись Постановою КМУ від 19.04.1993р. №284, Положенням про комісію з визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок, затвердженого рішенням міської ради №221 від 19.06.2013р. було здійснено розрахунок збитків, заподіяних міській раді при використанні земельної ділянки. В зв`язку із зміною судової практики та зв`язку із тим, що у вказаних справах предметом позову є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі ст.ст. 1212, 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою та для підтвердження розміру безпідставно збережених коштів орендної плати, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.02.2019р. за № 221 та Положення про комісію з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використані земельних ділянок, комісією з визначення розміру збитків, здійснено розрахунки безпідставно збережених коштів орендної плати. Розрахунок суми було здійснено на підставі: акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства групи по самоврядному контролю за використанням та охороною земель Соборної районної у місті ради від 13.06.2018р. з додатками, листа Відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо нормативно-грошової оцінки 1 кв.м. земельної ділянки, листа ГУ ДФС у Дніпропетровській області про стан сплати земельного податку або орендної плати за землю. (а.с. №91-95).

Разом з відповіддю на відзив до суду надійшли письмові заперечення представника позивача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в яких представником позивача зазначено, що ознайомившись з відзивом відповідача на позов, позивач прийшов до висновку про складність спору, у зв`язку з визначенням обставин справи, які підлягають встановленню. Окрім того, звернув увагу, що даний спір стосується прав та інтересів територіальної громади міста (а.с.№97-98)

24.06.2019р. до суду надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких представник обох відповідачів, окрім вже викладених у відзиві на позов підстав та аргументів, зазначив про те, що позивачем разом з позовною заявою не надано витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Обставини щодо визначення розміру орендної плати на підставі затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки земельної ділянки є необхідним для визначення розміру недоотриманого доходу за фактичне користування земельною ділянкою. За відсутності витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, можливо дійти висновку, що зроблений позивачем розрахунок є безпідставним, оскільки він не містить даних щодо технічної документації земельної ділянки, витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. №102-105).

Враховуючи категорію спору (ціна позову є меншою, аніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), наданий представником відповідача письмовий відзив на позов, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні), ухвала судді Ткаченко Н.В. від 12.04.2019р.

З урахуванням вищезазначених підстав для розгляду цієї цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також приймаючи до уваги, що представником відповідачів надано суду змістовний відзив на позов, представником позивача відповідь на відзив, представником відповідачів заперечення на відповідь на відзив, яким буде надана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі, що підлягають з`ясуванню, не вбачається підстав для задоволення клопотання представника позивача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. При прийнятті такого рішення враховано й те, що заявляючи клопотання про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні, представник позивача ОСОБА_4 так і не зазначив, які самі клопотання планує подати сторона позивача (витребування доказів, призначення експертизи, допит свідків тощо).

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважаю, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

При розгляді справи встановлено наступне.

13.06.2018р. Соборною районною у місті Дніпрі ради складено акт № 5 перевірки дотримання вимог земельного законодавства районної комісії по самоврядуванню контролю за використанням та охороною земель, додержанням земельного та екологічного законодавства в районі при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. №12)

За змістом вказаного акту зазначено, що в результаті перевірки встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,1187 га, знаходиться об`єкт нерухомого майна - будівля магазину непродовольчих товарів та ангар, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , документи щодо права користування або володіння земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, згідно з переліком вказаним у ст.ст. 124,126 ЗК України, районній комісії не надано. Комісія направляє гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 копію даного акту з метою про інформування про те, що використання в даний час земельної ділянки без наявності правовстановлюючих документів не відповідає положенням ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України та рекомендує гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 якнайшвидше оформити та зареєструвати правовстановлюючі документи на використання земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, що належить їм на праві спільної часткової власності.

01.01.2018р. комісіє з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використання земельних ділянок, відносно відповідачів складено акти №23, №24 згідно яких загальна сума заподіяних збитків складає 606 385,86 грн. (а.с. №30-33)

Рішенням виконавчого комітету ДМР №1249 від 18.12.2018р. було затверджено акти комісії з визначенням розміру збитків, заподіяних ДМР власниками землі та землекористувачам при використання земельних ділянок від 01.11.2018р. №№ 17,18,19,20,21,22,23,24 (а.с. №29).

01.02.2019р. позивачем на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено вимогу щодо сплати збитків, заподіяних ДМР (а.с. №34-39), які як зазначає представник позивача, виконані не були, та за інформацією департаменту економіки, фінансів та міського бюджету ДМР станом на 14.02.2019р. кошти не надходили.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог ДМР про стягнення з відповідачів суми неотриманої орендної плати, виходжу з наступного.

За змістом наданих представником відповідачів заперечень проти позову, не спростовується факт перебування нерухомого майна - будівля магазину непродовольчих товарів та ангар за адресою: АДРЕСА_1 у спільній частковій власності відповідачів, а отже, згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню.

Як посилається представник позивача, про що також вказано в акті перевірки №5 від 13.06.2018р., речові права на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 за будь-якою особою не зареєстровані.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України) Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» ч.1 ст.141 ЗК України)

Згідно до статей 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Статтею 206 ЗК України та ст.2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Проте, враховуючи приписи ч.2 ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018р. у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019р. у справі № 320/5877/17.

Водночас за змістом визначення, наведеного у ч. 1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з вимогами ст.ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

З приписів наведеної норми права вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог ст.77 ЦПК України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В акті перевірки №5 від 13.06.2018р. зазначено, що земельна ділянка площею 0,1187га за адресою: АДРЕСА_1 має кадастровий номер НОМЕР_2 .

Як зазначає позивач у позовній заяві, за розрахунком комісії з визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, сума неотриманої орендної плати, яку зберегли у себе землекористувачі за рахунок власника цієї земельної ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави склала 606385,86 грн. Проте, Дніпровською міською радою в межах строків позовної давності здійснено перерахунок за період з 07.03.2016р. по 01.11.2018р. та загальна сума коштів відносно ОСОБА_1 становить 270691, 26 грн. та відносно ОСОБА_2 становить 270691, 26 грн.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч.1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності КГС від 10.09.2018р. по справі № 920/739/17.

Відповідно до ч.2 ст.20, ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем самостійно визначено розмір зобов`язання за період з 07.03.2016р. по 01.11.2018р. на загальну суму 541382,52 грн. шляхом арифметичного розрахунку, проте, доказів розроблення, погодження та затверджувалася нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки у визначеному законодавством порядку, що у свою чергу, є необхідним для визначення розміру недоотриманого доходу за фактичне користування земельною ділянкою (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 12.04.2019р. у справі № 922/981/18), позивачем суду не надано.

Крім того, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2018р., загальна площа нерухомого майна - будівля магазину непродовольчих товарів та ангар, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачам на праві спільної часткової власності становить 405,5 кв.м. тобто, нерухоме майно розташовано менше ніж на Ѕ частині земельної ділянки.

При цьому, в позовній заяві позивач не наводить суду належних обґрунтувань чи пояснень з посиланням на норми права або нормативні акти, щодо визначенням у розрахунках інших значень площі, які застосовувалися при визначенні розміру неотриманої орендної плати з розрахунку на одного землекористувача 593,5 кв.м., а загалом виходячи з загальної площі 0,1187 га.

Надана копія листа від 19.07.2017р. Відділу у м. Дніпро Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо нормативно-грошової оцінки 1 кв.м. земельної ділянки (а.с. № 18-20) не є належним і допустимим доказом та прямо суперечить ч. 2 ст.20 та ч. З ст.23 Закону України "Про оцінку земель", яким зазначено, що нормативно грошова оцінка встановлюється технічною документацією про нормативно грошову оцінку конкретної земельної ділянки.

Підводячи підсумок викладеному приходжу до висновку, що під час розгляду справи позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення неотриманої орендної в розмірі 541382,52 грн, не знайшли своє підтвердження, а тому не підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 8120грн.74коп. (подача позову) та судового збору у розмірі 960грн.50коп. (подача заяви про забезпечення позову) (а.с.№ 2, 60 ) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 79-1, 120, 125, 126, 206 Земельного кодексу України, ст.ст. 3,21 Закону України "Про оренду землі", ст.20, ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель", постановами Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018р. у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019р. у справі № 320/5877/17, постановами Верховного Суду від 10.09.2018р. по справі № 920/739/17, від 12.04.2019р. у справі № 922/981/18, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

В задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.