Справа № 653/2504/19
Провадження № 2/653/942/19
16 жовтня 2019 року м. Генічеськ
Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Берлімової Ю.Г.,
за участю секретаря Волвенко А.О.
позивача ОСОБА_1
адвоката Железнякова І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 . Вказує, що у будинку зареєстрований її колишній чоловік, з яким вона розлучилась 05 лютого 2013 року. Пояснює, що відповідач не мешкає у будинку без поважних причин більше року а факт його реєстрації створює для неї перешкоди у вільному користуванні майном.
У зв`язку із цим, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 1/3 частиною житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку.
Позивач ОСОБА_1 та її адвокат Железняков І.І. у судовому засіданні відмовились від частини позовних вимог та просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування частиною житлового будинку, що належить позивачу на праві власності. Пояснили, що відповідач є колишнім чоловіком позивача та з листопада 2017 року не з`являється та не проживає у будинку. Його місцезнаходження невідомо.
Відповідач ОСОБА_2 , будучі належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України» до судового засідання повторно не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача та її адвоката, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28 листопада 2002 року, серії та номер НОМЕР_1 , посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Стребковою Н.В. , р. № 4995. Інші 2/3 частини житлового будинку належать ОСОБА_4 .
Ці обставини підтверджуються копіями відповідного договору дарування, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу, який був розірваний заочним рішенням Генічеського районного суду від 05 лютого 2013 року. Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_5 .
28 лютого 2019 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 , виданого 28 лютого 2019 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області, акт. запис № 24. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 .
З копії домової книги на будинок та інформації, наданої виконавчим комітетом Генічеської міської ради від 30 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25 вересня 2009 року.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_2 більше року не з`являвся у будинку та де він наразі невідомо.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в будинку, частина якого належить позивачу без поважних причин більше одного року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.
За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом.
Таким чином, оскільки відповідач більше року без поважних причин не проживає у будинку, частина якого належить позивачу на праві власності, його реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом,позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 150 ЖК України, ст. ст. 258-259, 263-265, 273, 280, 405 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 1/3 частиною житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повний текст рішення суду виготовлений 21 жовтня 2019 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова