Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2501/19 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/2501/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 21 лютого 2019 року, яка постановлена суддею Слюсарчук Н.Ф. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, у якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно та аліменти на своє утримання, у зв`язку із доглядом за новонародженою дитиною, також в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідач на даний час працює, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 21 лютого 2019 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 04 квітня 2019 року, ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

У поданій апеляційній скарзі представник третьої особи порушує питання про скасування ухвали суду від 21 лютого 2019 року та направлення справи до іншого суду за встановленою підсудністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом порушено вимоги процесуального закону щодо підсудності розгляду справи. Зокрема вважає, що спір не має вирішуватись Богунським районним судом міста Житомира, оскільки позивачем не було надано належних доказів (документів), які передбачені ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», які підтверджують реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_1 на території Богунського району м. Житомира. Разом з тим, копії довідок державної служби зайнятості та про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, не є належними доказами в розумінні положень вищевказаного закону, які підтверджують зареєстроване місце проживання.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу третьої особи відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки позивач, з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та п. 16 ст. 28 ЦПК України, реалізувала надане їй право на звернення з позовом про стягнення аліментів за своїм зареєстрованим місцем проживання, як внутрішньо переміщена особа.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, так як суд першої інстанції правильно відкрив провадження за фактичним місцем проживання позивача відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

В судовому засіданні представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з`явились, з невідомих суду причин. Про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Богунського райсуду м.Житомира із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на своє утримання. До позовної заяви на підтвердження свого місця проживання позивач долучила довідку від 27.11.2017 року №1826-2133 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.9).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 27.11.2017 року №1826-2133 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана Управлінням соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 . Зазначено, що ця довідка пред`являється разом з паспортом громадянина України або іншим документом, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтвом про народження дитини.

Відкриваючи провадження у справі, суддя першої інстанції, виходив з того, що позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України, підсудна Богунському райсуду м.Житомира, підстави для відмови у відкритті провадження чи повернення позовної заяви відсутні.

Такий висновок судді відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України у тому числі може бути: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.20 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 14 цього Закону внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Аналізуючи вищевказане можна зробити висновок про наявність у позивача ОСОБА_1 , яка проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 ., права на звернення із позовом з метою захисту своїх прав та прав своєї малолітньої дитини на утримання від відповідача ОСОБА_2 до Богунського районного суду міста Житомирана підставі ч.1 ст. 28 ЦПК України.

Таким чином, висновок судді першої інстанції про можливість розгляду справи Богунським районним судом міста Житомиравідповідає встановленим обставинам, судом не допущено порушення вимог процесуального права при вирішенні питання щодо відкриття провадження у даній справі з урахуванням правил підсудності.

За таких обставин, суддя правильно дійшов до висновку, що справа підсудна Богунському районному суду м.Житомира і обґрунтовано прийняв рішення про відкриття провадження по справі, що узгоджується з положеннями ч.1 ст. 28 ЦПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 21 лютого 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: