ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1216/17 Номер провадження 22-ц/814/1666/19Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Гальонкіна С.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин та стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Крикливого В.В. у період часу з 17:45 год. 12 березня 20191 року до 08:30 год. 13 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин та стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку.

Підстави позову вмотивовувала тим, що починаючи з грудня 2011 року та до 07 липня 2017 року вона працювала у відповідача на посаді продавця промислових товарів в магазині по АДРЕСА_1 , а у подальшому в магазині на території колишнього магазину «Південний» за графіком: 4 робочих дні 4 вихідних.

В липні 2017 року позивача та її напарницю безпідставно звинуватили у недостачі товарно-матеріальних цінностей, після чого у неї відібрали ключі від магазину та ключ сигналізації магазину, чим у незаконний спосіб відсторонено від роботи.

Окрім цього, позивачу було відмовлено у виплаті заборгованості по заробітній платі за червень 2017 року в розмірі 4432 гривні, за відпрацьовані в липні дні в розмірі 120 гривень та інших, належних їй виплатах.

ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою про звільнення за ініціативою працівника з 07 липня 2017 року за порушення роботодавцем трудового законодавства, проте відповідачка відмовилася приймати цю заяву. В найближчий робочий день, тобто 11 липня 2017 року, дублікат вказаної заяви було направлено відповідачу рекомендованим листом, проте до часу звернення до суду із позовною заявою трудову книжку позивачці видано не було.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за червень, липень 2017 року в розмірі 4270 гривень, невиплачену вихідну допомогу в розмірі 12450 гривень, середній заробіток за затримку розрахунку за період з 07 липня 2017 року по 07 березня 2017 року в розмірі 33200 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави 640 гривень судового збору.

З даним рішенням не погодився відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що суд невірно надав оцінку доказам у справі, а саме тому, що позивач працювала на умовах неповного робочого дня, а саме: 4 години на день. Згідно графіка робочого часу з розміром заробітної плати Ѕ розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України.

Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Вважає невірним висновок суду про невиконання нею обов`язку щодо забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи та ведення обліку витрат на оплату праці ОСОБА_1 , з огляду на наявність в матеріалах справи табелів обліку використання робочого часу за червень-липень 2017 року, згідно з якими вбачається, що позивач працювала на умовах неповного робочого дня та з урахуванням цього відпрацювала: у період з 01 червня 2017 року по 30 червня 2017 року 14 робочих дні (56 годин), у період з 01 липня 2017 року по 31 липня 207 року 2 дні (8 годин).

Також вказує на те, що суд не взяв до уваги той факт, що з нарахованих до сплати ОСОБА_1 сум заробітної плати були сплачені відповідні податки.

Жодних порушень умов трудового договору в частині несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу чи вчинення інших дій відносно неї вчинено не було, а тому відсутні підстави для подачі заяви про звільнення за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт фізична особа-підприємець ОСОБА_2 оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Сторонами у справі не заперечувалась та обставина, що ОСОБА_1 у період з 26 травня 2016 по 07 липня 2017 працювала у ФОП ОСОБА_2 продавцем в магазині, розташованому по АДРЕСА_2 .

Згідно із наказом (розпорядженням) №2-к від 25.05.2016 ФОП ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 була прийнята на роботу продавцем непродовольчих товарів з 26.05.2016 з тривалістю робочого дня 04 год. 00 хв. та окладом 725 грн. (т.1 а.с.144).

Згідно із повідомленням про прийняття працівника на роботу, ОСОБА_2 за встановленою формою було повідомлено територіальний орган Державної фіскальної служби за місцем обліку її як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника ОСОБА_1 на роботу. За інформацією, яка міститься у вказаному повідомленні, датою початку роботи ОСОБА_1 роботи є 26.05.2016.

Відповідно до наказу ФОП ОСОБА_2 . №3-к від 07.07.2017 (т.1 а.с.145), продавця непродовольчих товарів ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 07.07.2017 за власним бажанням, відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України.

Згідно із інформацією, наданою Горішньоплавнівським відділенням Кременчуцької ОДПІ від 13 листопада 2017 року (т.1 а.с.61), ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 26.05.2016 по 07.07.2017.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустила порушення трудового законодавства щодо виплати заробітної плати чим порушила права позивача. Також суд вважав доведеним факт звільнення позивача з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України та наявності права на отримання вихідної допомоги.

Апеляційний суд, вирішуючи питання правомірності таких висновків, виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці».

Суд вірно дійшов висновку, що сторони у справі визнали факт існування між ними трудових відносин за період з 26 травня 2016 року по 07 липня 2017 року, проте між ними існує спір щодо умов роботи ОСОБА_1 , а саме щодо тривалості робочого дня, причин звільнення та виплати заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування до органів доходів і зборів ФОП ОСОБА_2 за липень 2017 року (т.1 а.с.152-156) відповідачем прозвітовано про припинення трудових відносин із ОСОБА_1 07 липня 2017 року на підставі ст.38 КЗпП України та про суму нарахованої заробітної плати за сім календарних днів в розмірі 304,76 грн.

Згідно наданих відповідачем табелів обліку використання робочого часу за червень та липень 2017 року позивач ОСОБА_1 працювала на умовах неповного робочого дня, а саме чотири години на день (т.1 а.с.171-172). Так, за період з 01.06.2017 по 30.06.2017 ОСОБА_1 було відпрацьовано 14 робочих днів (56 годин), а за період з 01.07.2017 по 31.07.2017 - 2 дні (8 годин).

Згідно із відомістю №11 про нарахування заробітної плати за першу половину червня 2017 року від 20.06.2017 (т.1 а.с.167), продавцю непродовольчих товарів ОСОБА_1 , за 6 відпрацьованих днів (24 години) нараховано до виплати 644,00 грн. заробітної плати.

За даними відомості №12 про нарахування заробітної плати за другу половину червня 2017 року від 07.07.2017, розмір нарахованої ОСОБА_1 до виплати заробітної плати за сім відпрацьованих днів (28 годин) склав 788,00 грн. (т.1 а.с.168).

Згідно із відомістю №13 за першу половину липня 2017 року від 20.07.2017, ОСОБА_1 нараховано 1306,02 грн. заробітної плати, з яких 1001,26 грн. оплата відпустки. Загальна сума до виплати склала 1195,35 грн.

Факт отримання заробітної плати за червень-липень 2017 року та розрахунку при звільненні позивачем було заперечено, з посиланням на ту обставину, що після виявлення недостачі, їй було повідомлено про вирахування недостачі із заробітної плати та відмовлено у здійсненні її виплати.

Відповідач (роботодавець) не надала жодних доказів у підтвердження того, що з позивачем у справі належним чином проведено розрахунок при звільненні.

Податкові звітності у вигляду електронних відомостей не містять підпису працівників, зокрема і ОСОБА_1 у підтвердження отримання нарахованої заробітної плати.

Згідно із ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно із ст.ст.23,24 Закону України «Про оплату праці» №108/9-ВР від 24.03.1995, заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується за місцем роботи у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

У відповідності до вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку (ч.2 ст.30 Закону №108/9-ВР).

З урахуванням викладеного, встановивши, що саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи та ведення обліку витрат на оплату праці, та врахувавши, що доказів на підтвердження здійснення позивачу виплат заробітної плати за червень 2017 року та липень 2017 року відповідачем суду надано не було, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність перед позивачем заборгованості із заробітної плати за вказаний період.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи в цій частині. Підстав для переоцінки доказів у справі апеляційним судом не встановлено.

Поряд з цим, апеляційний суд не погоджується з висками місцевого суду щодо розміру такої заборгованості та наведеним розрахунком, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на умовах неповного робочого дня, а саме чотири години на день. Факт роботи повний робочий день позивачем не був доведений належними доказами в ході судового провадження.

Як зазначалося вище, за першу половину червня 2017 року продавцю непродовольчих товарів ОСОБА_1 , за 6 відпрацьованих днів (24 години) нараховано до виплати 644,00 грн. заробітної плати; за другу половину червня 2017 року розмір нарахованої ОСОБА_1 до виплати заробітної плати за сім відпрацьованих днів (28 годин) склав 788,00 грн.; за першу половину липня 2017 року ОСОБА_1 нараховано 1306,02 грн. заробітної плати, з яких 1001,26 грн. оплата відпустки. Загальна сума до виплати склала 1195,35 грн.

З цих же сум відповідачем були сплачені податки, що підтверджується відповідними податковими звітностями.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження того, що її середній місячний заробіток складав 4150 гривень.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становила 1432 гривні.

Звідси, заборгованість щодо невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 складає 1432 гривні за червень 2017 року та 1195,35 гривні за липень 2017 року ( з яких 1001,26 гривень оплата відпустки), а всього 2627,35 гривень.

Далі, досліджуючи питання правомірності звільнення позивача та наявності підстав для виплати вихідної допомоги, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ч.2 ст.116 КЗпП України).

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено факт існування заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу.

Згідно із ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У відповідності з вимогами ст.12 , 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не довела належним чином той факт, що її звільнення було пов`язано з невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов трудового законодавства.

Питання про встановлення факту (вважати) її звільнення з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України позивачем також не порушувалося.

Таким чином, висновок місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення вихідної допомоги, яку відповідач мала б виплати ОСОБА_1 внаслідок її звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, апеляційний суд вважає необгрунтованим.

Виходячи з вищевикладеного, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 07 липня 2017 року по 07 березня 2018 року (заявлений позивачем) звідси становить 11456 (1432х8) гривень.

З урахуванням цього, доводи апелянта частково знайшли підтвердження в ході перегляду справи апеляційним судом.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В іншій частині, доводи апеляційної скарги не спростували висновки місцевого суду, оскільки відповідач не довела факту здійснення належної виплати заробітної плати працівнику ОСОБА_1 за період червень-липень 2017 року, факту здійснення належного розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 березня 2019 року в частині визначених судом сум, що підлягають виплаті, стягнувши з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за червень, липень 2017 року в розмірі 2627 гривень 35 копійок, середній заробіток за затримку розрахунку за період з 07 липня 2017 року по 07 березня 2017 року в розмірі 11456гривень, а всього 14083 гривні 35 копійок.

Враховуючи висновок суду про зміну судового рішення, яким встановлено порушення прав позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати апелянта за розгляд справи в апеляційному суді компенсації не підлягають.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 березня 2019 року в частині визначених судом сум, що підлягають виплаті, - змінити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за червень, липень 2017 року в розмірі 2627 гривень 35 копійок, середній заробіток за затримку розрахунку за період з 07 липня 2017 року по 07 березня 2017 року в розмірі 11456гривень, а всього 14083 гривні 35 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська С.А. Гальонкін