Справа № 127/5204/19
Провадження 2/127/726/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Константинова А.К.
розглянувши в у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди батька, -
в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 20.02.2019 і мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням суду від 07.11.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний.
На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.03.2017 року місце проживання дитини визначено з батьком, при цьому задоволено зустрічний позов матері на безперешкодне спілкування з сином, а також можливість забирати дитину до себе додому за попередньою домовленістю з батьком на визначений період та час. Суд також визнав за ОСОБА_1 право проводити час із сином: 1 тиждень під час зимових канікул та 1 місяць під час літніх канікул за попередньою домовленістю з батьком дитини.
Син зареєстрований та проживає з батьком. Позивач працює та проживає у АДРЕСА_1 офіційно орендує житлове приміщення № 13.
На літні канікули мати хоче взяти дитину до місця свого проживання в Польщі, провести час разом із сином, збагатити світогляд дитини, відвідати визначні місця. Вважає, що тимчасовий виїзд дитини за кордон буде відповідати інтересам дитини, дасть можливість познайомитись з іншою культурою, вивчити іншу мову, що сприятиме його інтелектуальному та духовному розвитку. Про свої наміри позивач повідомила батька дитини, однак, отримала усну відмову. ОСОБА_1 надіслала відповідачеві поштою лист-прохання про надання згоди та тимчасовий виїзд їх сина за кордон на один місяць на час літніх канікул, але відповідач не забрав лист з пошти і він був повернутий позивачу з відміткою про невручення з причини закінчення терміну зберігання.
Оскільки в інший спосіб отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон немає, позивач звернулась до суду з даним позовом і просила надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.07.2019 року до 01.08.2019 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Судові витрати просила залишити за нею.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. уточнила позовні вимоги і просила надати дозвіл ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд до Республіки Польща у супроводі матері ОСОБА_1 в період з 10.07.2019 року до 10.08.2019 року. Зазначила, що мама має право на безперешкодне спілкування зі своєю дитиною, але в позасудовому порядку вирішити спір із відповідачем не вдалось. ОСОБА_1 офіційно працює і проживає в АДРЕСА_1 , житлове приміщення АДРЕСА_2 , має намір під час літньої відпустки і канікул побути з сином ОСОБА_4 . Поїздка влітку до Польщі буде здійснена в інтересах сина. Гарантувала безпечне місцеперебування дитини за кордоном та повернення сина в Україну до батька.
Відповідач ОСОБА_2 визнав позов, оскільки в судовому засіданні представник позивача повідомила місце перебування дитини за кордоном і гарантувала повернення дитини в Україну.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду немає.
Представник органу опіки і піклування Марценюк Л.Є. не заперечила проти задоволення позову, оскільки тимчасова поїздка дитини з матір`ю за кордон позитивно вплине на розвиток та розширення кругозору дитини.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 6). Шлюб між сторонами був розірваний за рішенням суду.
На підставі рішення суду від 09.03.2017 року місце проживання сина ОСОБА_4 визначено з батьком. Син ОСОБА_4 зареєстрований за місцем реєстрації батька АДРЕСА_3 , проживає з ним (а.с. 10,11).
Мати хлопчика ОСОБА_1 проживає в Республіці Польща, офіційно орендує житлове приміщення АДРЕСА_4 (а.с. 12-13), офіційно працює в ТОВ «Ingrammicro CFSFulfillment» на посаді працівника складу на підставі трудового договору, укладеного з 02.07.2016 року по 30.06.2021 року, отримує заробітну плату (а.с. 14), за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 13).
В літній період позивач перебуватиме у відпустці і бажає бути із своїм сином, показати йому країну, в якій вона живе та працює, дати можливість познайомитись з іншою культурою, вивчити іншу мову, що сприятиме інтелектуальному та духовному розвитку сина ОСОБА_4 .
Батько дитини згоди на виїзд дитини за кордон не надав.
Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.
Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, яка набрала чинності для України 27.09.91, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування.
Відповідно до ст. 313 ЦК України, п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 (зі змінами, далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Відповідно до п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
На підставі наведеного, враховуючи визнання даного позову відповідачем, з метою захисту інтересів дитини, для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, розширення кругозору, суд вважає необхідним надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України до Республіки Польща у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 10.07.2019 року до 10.08.2019 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судові витрати за клопотанням позивача залишити за нею.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України, ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 206 ч. 4, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в :
позов задоволити.
Надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 10.07.2019 року до 10.08.2019 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).
Повне судове рішення складене 22.03.2019 року.
Суддя: