_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7994/19
Провадження № 2/520/3720/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши в м.Одесі в приміщенні суду справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-постачання» про зобов`язання виключення суми заборгованості -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 12.04.2019 року звернувся ОСОБА_1 з вимогами щодо зобов`язання Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал» та ТОВ «Одесагаз-постачання» здійснити перерахунок та виключити із суми заборгованості ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованості попереднього власника зазначеної квартири, що виникла за період часу до 6 червня 2018 року та не включати такий борг до суми заборгованості ОСОБА_1 за послуги з теплопостачання квартири в майбутньому.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 . позов підтримав, просив його задовольнити, додатково пояснив, що відповідачі до цього часу претензій щодо стягнення заборгованості, яка виникла до 6.06.2018р. ще не висували, але можуть це зробити у майбутньому.

Представники співвідповідачів проти задоволення позову заперечували, вважають його безпідставним, оскільки вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості яка виникла до 6.06.2018р. не висували, заборгованість рахується за лицевим рахунком за минулими власниками квартири.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Суд, враховуючи завдання цивільного судочинства, яки зазначені, зокрема у ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, та наявне зобов`язання суду про справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення цивільних справ, а також приймаючи до уваги достатність часу позивачу та його представнику з моменту звернення до суду на надання всіх необхідних доказів або повідомлення суду про складнощі у отриманні доказів, і відсутність виявленої позивачем та його представником мети на відмову від позову чи залишення позов без розгляду , вирішує справу на підставі наявних у справі даних та наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що позивач придбав на електронних торгах нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 (а.с.8).

6 червня 2018 року позивачу видано свідоцтво про придбання зазначеної квартири (а.с.10) та зареєстровано Право власності на квартиру в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.11).

Згідно рахунку-повідомленню ГЕРЦ від 1 квітня 2019 року по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , рахується заборгованість на певні суми (а.с.13). У повідомленні споживачем зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Слід зазначити, що позивач до відповідачів з вимогою щодо укладання договорів про надання житлово-комунальних послуг не звертався, що в судовому засіданні підтвердили усі сторони.

Правовідносини стосовно сплати житлово-комунальних послуг врегульовані Цивільним кодексом України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.

Відповідно статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов`язку. При цьому законодавцем чітко визначено, що зобов`язання: має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України) та належними сторонами (ст.527 ЦК України), тобто боржник має виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином при розгляді справи суд, повинен з`ясувати чи було порушення цивільного права позивача або встановити факт оспорювання такого справа з боку інших осіб, та чи може бути поновлене порушене право або припинені дії, які порушують таке право, у спосіб обраним особою.

В даному випадку сторона позивача не надала жодного доказу наявності з боку відповідачів дій які б порушували права ОСОБА_1 , як власника квартири або споживача житлово-комунальних послуг. Відсутні відомості щодо його звернення до відповідних установ для укладення споживчого договору або наявності вимог до нього з боку відповідачів, про стягнення заборгованості з житлово-комунальних послуг.

Суд зазначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що встановлено ст.2 ч.1 ЦПК України.

Відсутність встановленого факту порушення або невизнання права позивача, з боку відповідачів, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що судом не встановлено порушення відповідачами прав позивача, як споживача житлово-комунальних послуг, то у задоволенні позову слід відмовити.

Посилання сторони позивача на правову позицію, яка сформована у цивільній справі №757/45133/15, суд вважає неправильним, оскільки у даній справі правовідносини між сторонами виникли з приводу відмови відповідача укласти з споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг.

Керуючись ст. 4-13,76-89,258-273ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду упродовж 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.