ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/378/19 Номер провадження 22-ц/814/1603/19Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Кривчун Т.О.

секретар: Дикань Д.І.

за участю представника відповідача адвоката Тимохіної Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тимохіної Людмили Сергіївни

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з 18 квітня 2007 року по 18 січня 2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею.

Також зазначала, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 верес-ня 2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Мотивуючи тим, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання сина значно зріс, при цьому відповідач крім сплати аліментів, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на її користь на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2013 року на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до досягнення повноліття дитини.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, визначених рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2013 року та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з даним судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тимохіна Л ОСОБА_4 С. оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване нею судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Компенсувати відповідачу за рахунок держави понесені ним витрати, пов`язані з розглядом справи.

Зазначала, що судом при вирішенні даного спору не враховано норми абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України, згідно яких спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому вказувала, що позивач не висуває позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 з твердої грошової суми на стягнення частки від його заробітку (доходу), як того вимагають наведені положення ст. 181 СК України.

Також вважає неможливим одночасне заявлення позовних вимог про збільшення розміру аліментів та про стягнення аліментів у частині від заробітку (доходу) відповідача.

На вказану апеляційну скаргу свій відзив подала позивач ОСОБА_2 , в якому, спростовуючи доводи апелянта, просила апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Вважає, що мотиви, підстави та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.

Зокрема, спростовуючи твердження апелянта про те, що вона (позивач) ніби-то не заявляла вимог про зміну способу стягнення аліментів, прохаючи суд в подальшому стягувати аліменти у частці від доходу відповідача, вказувала, що вона, як позивач, зверталася до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів саме шляхом зміни способу їх стягнення, вже не в твердій грошовій сумі, а в частці від доходу відповідача. Вважає, що такі вимоги не суперечать закону, є абсолютно зрозумілими і не допускають подвійного трактування та повністю відповідають вимогам ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до якої спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення батьків, проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні /а. с. 3-5/.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею183 СК України встановлено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття /а. с. 8/.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання сина в розмірі 500 грн. на місяць на даний час не вистачає, оскільки розмір витрат на утримання сина значно зріс.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі, змінився як визначений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, так і визначений положеннями Сімей-ного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відтак визначений раніше судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, а отже наявні підстави для визнання позовних вимог обґрунтованими та їх задоволення з урахуванням встановлених відповідно до ст. 182 СК України обставин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

Виходячи з положень статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, як і спосіб їх стягнення, визначений за рішенням суду, не вважається незмінним.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх стягнення (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

ОСОБА_2 свої вимоги мотивувала тим, що з дати ухвалення першого рішення суду про стягнення аліментів 24 вересня 2013 року до 2019 року відбулися події та обставини, які є загальновідомими, а отже не підлягають доказуванню (ріст інфляції, здорожчання споживчого кошика, падіння курсу гривні), що в свою чергу обумовило необхідність її звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

З урахуванням наведених обставин, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 192 СК України, згідно якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів не тільки у разі зміни матеріального або сімейного стану, а і в інших випадках, передбачених цим Кодексом; беручи до уваги встановлений згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для дітей на віком від 6 до 18 років у розмірі 2 027 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 та наявності підстав для часткового задоволення її позову.

При визначенні розміру аліментів районний суд врахував норми ст. 182 СК України, при цьому правомірно взяв до уваги майновий стан відповідача, який не має постійного місця роботи, однак є працездатною особою, інвалідності не має; перебування на його утриманні іншої неповнолітньої дитини та дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені обставини не виключають обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільного з позивачем неповнолітнього сина у належному розмірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та визначаючи розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2013 року у частці від доходу відповідача, а саме у розмірі1/4 частини його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, місцевий суд дійшов правильного висновку, що такий розмір буде відповідати інтересам дитини та не порушувати прав відповідача з урахуванням перебування на його утриманні ще однієї неповнолітньої дитини.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

За нормами ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тимохіної Людмили Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Кривчун Т.О.