Ухвала

Іменем України

14 березня 2019 року

місто Київ

справа № 454/2392/13-ц

провадження № 61-4330ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Кухар І. Б.,

заінтересована особа - ОСОБА_7,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2019 року у складі судді Веремчук О. А. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М. Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є стягувачами у виконавчому провадженні, звернулися до суду зі скаргою, в якій просили визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Кухар І. Б. від 25 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 454/2392/13-ц від 12 червня 2014 року та повернути виконавчий лист до державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції для належного виконання.

Скарга обґрунтовувалась тим, що державний виконавець закінчив виконавче провадження, проте, боржник ОСОБА_7 фактично не виконав рішення суду.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року скаргу задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Кухар І. Б. Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції від 25 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом

№ 454/2392/13-ц від 12 червня 2014 року, виконавчий лист повернуто у Сокальський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області для подальшого повного виконання рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовувалось тим, що боржником не було здійснено виконання виконавчого листа саме таким чином, як про це зазначено у рішення суду першої інстанції, а тому державний виконавець не мав правових підстав для закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_7 22 лютого 2019 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, ОСОБА_7 виконав рішення суду в добровільному порядку. На виконання рішення суду він зобов'язаний був надати доступ достатнього природнього освітлення до вікон позивачів, у зв'язку з чим демонтував частину огорожі, зробивши прорізи навпроти вікон позивачів розмірами 0.17 х 0.58 м та 0.18 х 0.57 м. На переконання заявника, відсутність огорожі є ідентичною прозорій огорожі, а тому рішення суду є виконаним.

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень дають підстави для висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб

Згідно із пунктом 8 частиною першою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є стягувачами у виконавчому провадженні № 43682689 з виконання виконавчого листа № 454/2392/13-ц, виданого Сокальським районним судом Львівської області 12 червня 2014 року, про зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні житловим будинком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом заміни частини суцільної метало-профільної каркасної огорожі, встановленої навпроти вікон житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на прозору огорожу, між будинковолодіннями за адресою: АДРЕСА_1

Виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом відкрите державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції 13 червня 2014 року.

19 червня 2014 року державним виконавцем складено акт про виконання боржником в добровільному порядку виконавчого листа та постановою державного виконавця від 25 листопада 2014 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначений акт стягувачі відмовились підписувати, оскільки боржник зробив в огорожі лише прорізи розмірами 0.17 х 0.58 м та 0.18 х 0.57 м., а не змінив частину огорожі навпроти їхніх вікон на прозору, як було зазначено у резолютивній частині рішення, про що стягувачі подали начальнику Сокальського районного відділу ДВС відповідну заяву.

Той факт, що в огорожі було зроблено лише прорізи навпроти кожного з вікон будинку стягувачів, а не замінено частину метало-профільної каркасної огорожі навпроти вікон стягувачів на прозору, як про це зазначалось у виконавчому листі, підтверджено письмовою заявою боржника від 28 липня 2014 року та визнано ним у судовому засіданні апеляційного суду з наданням відповідних світлин.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановив, що державним виконавцем передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник не виконав рішення суду у повному обсязі, а саме: не замінив частину суцільної метало-профільної каркасної огорожі, встановленої навпроти вікон житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на прозору огорожу, а лише зробив прорізи навпроти вікон позивачів розмірами 0.17 х 0.58 м та 0.18 х 0.57 м.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Частини, з яких складається судове рішення, є взаємопов'язаними та взаємообумовленими.

У мотивувальній частині рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 вересня 2013 року зазначено про необхідність замінити частину суцільної метало-профільної каркасної огорожі, встановленої ОСОБА_7 напроти вікон житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на прозору огорожу (металева сітка, пластмасовий профіль тощо).

З огляду на наведене, доводи заявника про те, що у резолютивній частині рішення не зазначено вимог, яким має відповідати огорожа, на яку має бути замінена частина суцільної метало-профільної каркасної огорожі, є безпідставними, оскільки в рішенні суду зазначено якою може бути прозора огорожа.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій, їх зміст та обґрунтування прийнятого рішення, а також доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки не встановлено неправильне застосування норм права.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її реалізації чи тлумачення, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року цивільній справі за скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Кухар І. Б. від 25 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

В. А. Стрільчук

Г. І. Усик