Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 755/28228/13-ц

провадження № 61-44462св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , відділ реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Ліана Володимирівна, орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, у складі судді Яровенко Н. О., від 27 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Кравець В. А., Лапчевської О. Ф., Вербової І. М., від 21 серпня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , відділу реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л. В., орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення батьківства та права на спадкування за законом на нерухоме майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що його мати ОСОБА_8 проживала однією сім`єю та перебувала у фактичних шлюбних відносинах з його батьком - ОСОБА_9 , який до своєї смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказував, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час цих відносин, про що відділом записів актів громадянського стану Харківської районної державної адміністрації у м. Києві 18 березня 1993 року видано свідоцтво. Проте, за відсутності бажання та вільного часу у його батька, мати позивача була змушена одноособово звернутися для реєстрації його народження до органу реєстрації актів цивільного стану та у графі «батько» за вказівкою матері був здійснений запис « ОСОБА_9», оскільки в особи, яка не перебуває у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

22 березня 2013 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про визнання факту батьківства. Ухвалою суду від 02 квітня 2013 року у справі призначена судово-генетична експертиза методом ДНК-аналізу та за висновком експерта Київського міського бюро судово-медичної експертизи № 116 від 02 квітня 2013 року встановлено, що ОСОБА_9 може бути його біологічним батьком з ймовірністю 99,99 %.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2013 року встановлено факт, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , що стало підставою для внесення змін у свідоцтво про народження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2013 року скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2013 року. Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_3 та будинок в с . Сичівка Димерського району Київської області .

У подальшому позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л. В. із заявою про прийняття спадщини. Окрім нього з відповідними заявами звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5

Зазначав, що його батько протягом тривалого часу перебував у близьких родинних стосунках з ним та його матір`ю, а з 2008 року по день смерті проживав спільно з ними за адресою: АДРЕСА_1 , та вів спільне господарство, а поховання батька організувала його мати - ОСОБА_8

Враховуючи викладене, позивач вважає, що після смерті ОСОБА_9 він має право на спадщину на рівні з іншими дітьми.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив позов задовольнити, встановити факт, що ОСОБА_9 є його рідним батьком; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , а саме, вказати батьком дитини ОСОБА_9 ; визнати його право на спадщину за законом; визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/4 частину будинку по АДРЕСА_7 ,.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щовисновок експерта № 389 від 18 вересня 2014 року, яким практично доведено біологічне батьківство померлого ОСОБА_9 відносно ОСОБА_1 , не може бути взято до уваги, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинними на момент виникнення цих правовідносин, та якими не передбачено такої підстави для встановлення батьківства. Суд встановив, що належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог суду надано не було.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року - без зміни.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районним судом правильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 53 КпШС України, в силу положень якої висновок судово-генетичної експертизи не має правового значення при вирішенні спору про встановлення батьківства. Під час перегляду справи апеляційним судом стороною позивача на підтвердження батьківства ОСОБА_9 не було надано належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували визнання ОСОБА_9 за життя свого батьківства відносно ОСОБА_1 або спільне проживання та ведення спільного господарства померлим і матір'ю позивача до його народження, або спільне виховання та утримання ними дитини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами свідомо проігноровано висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 26 липня 2017 року щодо дослідження письмового доказу - висновку судово-медичного дослідження, який відповідачі не спростували, зважаючи на те, що він беззаперечно підтверджує біологічне батьківство позивача стосовно спадкодавця, чим порушили положення частини першої статті 417 ЦПК України. Судами також проігноровано письмові докази, які підтверджують як спільне проживання померлого з матір`ю позивача, так і тісне спілкування батька із сином (померлого із позивачем) останні 8 років. При цьому необґрунтовано взято до уваги суперечливі та неправдиві показання свідків з боку відповідачів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено у відповідності до вимог процесуального та матеріального права, усі докази було об'єктивно досліджено та їм надано відповідну правову оцінку. Підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками його вказані: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , про що Харківським відділом ЗАГС у книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 320 (т. 1, а. с. 12).

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 вказував про те, що запис про батька вчинено відповідно до статті 55 КЗпШС України. Своїм біологічним батьком позивач вважає ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після смерті якого відкрилась спадщина.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2014 року було призначено судово-генетичну експертизу, на розгляд якої ставилося питання, чи є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а. с. 229).

Згідно з висновком № 389 експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського бюро судово-медичної експертизи від 18 вересня 2014 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_1 складає величину не менш ніж 99,99 %. Біологічне батьківство ОСОБА_9 відносно ОСОБА_1 практично доведено (а. с. 240, 241 т. 1).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (пункт 3) роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно зі статтею 53 КпШС Українив разі народження дитини у батьків які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої

знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею

повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання, та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За змістом наведеної норми закону, чинної на час народження ОСОБА_1 , при встановленні судом батьківства враховуються (але не виключно) вказані обставини: спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Підставою для встановлення батьківства є належні на достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 53 КпШС України безпосередньо не передбачено такої підстави встановлення батьківства, як висновок молекулярно-генетичної експертизи.

Разом з тим частина третя статті 53 КпШС України та положення ЦПК України не обмежують коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26 липня 2017 року, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що суди необґрунтовано відхилили письмові докази, не надавши їм належної правової оцінки у їх взаємозв`язку, свої висновки не мотивували.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року - без змін, апеляційний суд не врахував викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у складі колегії суддів: Коротуна В. М., Карпенко С. О., Кафідової О. В., Фаловської І. М., Писаної Т. О., від 26 липня 2017 року вказівок, які в силу положень частини першої статті 417 ЦПК України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції на надано при вирішенні спору належної оцінки висновку № 389 експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського бюро судово-медичних експертиз від 18 вересня 2014 року, яким практично доведено біологічне батьківство ОСОБА_9 відносно ОСОБА_1

Дійшовши висновку про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували визнання ОСОБА_9 за життя свого батьківства відносно ОСОБА_1 або спільне проживання та ведення спільного господарства померлим та матір`ю позивача до його народження, або спільне виховання та утримання ними дитини, апеляційний суд не врахував, що підставою для визнання батьківства можуть бути й інші відомості, що достовірно засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про те, що висновок судово-генетичної експертизи не має правового значення для вирішення справи про встановлення батьківства.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням наведеного, оскаржена постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити докази у справі, на які позивач посилався в обґрунтування апеляційної скарги, зокрема висновок № 389 експерта відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського бюро судово-медичних експертиз від 18 вересня 2014 року у сукупності з іншими доказами, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь Б. І. Гулько

Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта