ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/624/17
Провадження № 22-ц/4820/595/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представників учасників справи

розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №673/624/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року (суддя Дворнін О.С., повне судове рішення виготовлено 26 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування і за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із права на земельну частку пай, розміром 3,65 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП «Промінь» с. Галузинці та знаходиться на території Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Позивач є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 за законом, проте при його зверненні до нотаріальної контори із заявою про оформлення своїх спадкових прав йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Збільшивши під час розгляду справи позовні вимоги, позивач просив суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 та визнати за ним право на спадкове майно померлого ОСОБА_3 , яким є право на земельну частку (пай) розміром 3,65 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

Також ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про встановлення факту перебування на утриманні та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування і просила суд встановити факт її перебування не менше одного року на утриманні померлого ОСОБА_3 до дня його смерті та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, що перебуває у колективній власності СС «Промінь» та розташована на території Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області і належала померлому ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 вказувала, що з 29 січня 1988 року по 17 липня 1996 року проживала та була зареєстрована за однією адресою з ОСОБА_3 , з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах і вела спільне господарство. У зв`язку з досягненням нею у 1992 році пенсійного віку та втратою працездатності вона з часу виходу на пенсію перебувала на утриманні ОСОБА_3 , який будучи працездатним та отримуючи значно більшу заробітну плату, ніж її пенсія, надавав їй матеріальну допомогу та допомагав утримувати господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яким є право на земельну частку пай розміром 3,65 в умовних кадастрових гектарах у колективній власності КСГП «Промінь» с. Галузинці та знаходиться на території Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Посилаючись на те, що через відсутність документів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні спадкодавця, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому ОСОБА_2 просила суд задоволити її позовні вимоги.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження №2/673/31/18.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_2 не менше одного року на утриманні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до дня його смерті. Визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 право на земельну частку (пай) розміром 3,63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Промінь», що розташована на території Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області та належала померлому 17.07.1996 року ОСОБА_3 відповідно до складеного на його ім`я на підставі розпорядження Деражнянської райдержадміністрації від 06.06.1996 року №223 сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_3.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що розглядаючи спір суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не з`ясував ступінь родинних відносин позивача із спадкодавцем, не надав належної правової оцінки тій обставині, що апелянт є рідним братом спадкодавця та спадкоємцем другої черги після смерті померлого, тому прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів його родинних зв`язків із спадкодавцем. Апелянт вказує, що під час розгляду справи свідки підтвердили той факт, що особисті речі спадкодавця перебувають у користуванні позивача, що свідчить про його фактичний вступ у спадкові права, проте суд у своєму рішенні не спростував та не підтвердив обставину прийняття позивачем спадщини після смерті брата. Натомість, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо її перебування на утриманні померлого ОСОБА_3 не менше року суд в порушення п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не врахував ту обставину, що з 1992 по 1996 роки дохід ОСОБА_2 порівняно із доходом спадкодавця був значно більшим, оскільки з 01.01.1992 року остання отримувала пенсію за віком та заробітну плату у КСП «Промінь» с. Галузинці, тому не могла перебувати на утриманні ОСОБА_3 У зв`язку із викладеним апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим та вказує, що будь-яких доказів вступу в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_1 та його представником надано не було та не здобуто таких доказів під час слухання справи, а тому суд обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідків щодо таких обставин. Справа розглянута судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а мотиви та доводи викладені у скарзі є безпідставними.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представники Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Галузинецької сільської ради до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із ухваленням нового судового рішення, виходячи із наступного.

В силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для встановлення факту прийняття спадщини позивачем після смерті ОСОБА_3 та відсутності підстав для визнання за ОСОБА_1 права на спадкування належного спадкодавцю права на земельну частку (пай). Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності факту перебування позивачки на утриманні ОСОБА_3 до дня його смерті, а тому ОСОБА_2 , перебуваючи на утриманні ОСОБА_3 не менше одного року до дня його смерті, набула право на спадщину, яка відкрилася щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, судова колегія не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені вимоги в цій справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 527 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно статті 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

В силу положень статей 548, 549 ЦК Української РСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З огляду на вищевикладене слід прийти висновку, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Таким чином, для встановлення тієї обставини, з якою стаття 549 ЦК Української РСР пов`язувала факт прийняття спадщини, необхідно встановити, чи фактично такий спадкоємець вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 приходився братом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначена обставина підтверджується повторним свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Галузинці Деражнянського району Хмельницької області; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, відповідно до якого батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 були ОСОБА_7 та мати ОСОБА_8 та свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданим Галузинецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області, в якому батьками записані ОСОБА_7 та мати ОСОБА_8 (а.с. 4, 8, 9).

Також встановлено, що ОСОБА_1 приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Хмельницької області було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_3 з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджував право спадкодавця на таке спадкове майно, а саме сертифіката на право на земельну частку(пай) серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 5, 10 - 15, 82 - 86, 233) ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було включено до Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, які мають право на земельну частку (пай), що є Додатком 1 до Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Промінь» с. Галузинці Деражнянського району Хмельницької області. І в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Деражнянською РДА (с. Галузинці) на підставі розпорядження №223 від 06.06.1996 року під НОМЕР_3 було зареєстровано, але не видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 .

Також, згідно довідки Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області №720 від 08.12.2016 року вбачається, що спадщина спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року складається із права на земельну частку (паю) і після смерті спадкодавця, спадщину прийняв його брат ОСОБА_1 (а.с. 6).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведено факт прийняття ним спадщини в шестимісячний строк після смерті його брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже ці обставини підтверджуються довідкою Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області №720 від 08.12.2016 року та показаннями свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які підтвердили, що ОСОБА_1 після похорон ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяв особисте майно спадкодавця; з`ясовував наявність нерухомого спадкового майна, однак отримав в сільській раді усну відповідь про відсутність такого майна. І ці показання свідків є послідовними та узгоджуються із матеріалами справи.

Оскільки ОСОБА_1 прийняв спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є спадкоємцем другої черги, а спадкоємці першої черги до майна спадкодавця ОСОБА_3 відсутні, тому судова колегія вважає, що підставними є позовні вимоги позивача про визнання за ним права на спадкове майно померлого ОСОБА_3 , а саме право на земельну частку (пай) розміром 3,65 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Галузинецької сільської ради Дераднянського району Хмельницької області. А тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при відмові у задоволенні його позову є обґрунтованими та доведеними.

З огляду на наведене, оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Також, оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при задоволенні позову ОСОБА_2 судова колегія вважає їх такими, що заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ст. 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Звертаючись до суду ОСОБА_2 вказувала, що з часу її виходу на пенсію: з 01.01.1992 року і до часу смерті ОСОБА_3 перебувала на утриманні останнього, який, являючись працездатною особою та отримуючи значно більшу заробітну плату, ніж у неї пенсія, надавав їй постійну матеріальну допомогу, що була основним і постійним джерелом засобів для існування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 травня 1995 року №5 «Про встановлення факту, що має юридичне значення» встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала утримання.

Отже, судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого лише за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утриманця. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та з 01.01.1992 року отримує пенсію за віком. Розмір пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.1992 року по 30.04.1992 року становив 884 крб.; з 01.05.1992 року по 30.06.1992 року - 1600 крб.; з 01.07.1992 року по 31.10.1992 року - 2400 крб.; з 01.11.1992 року по 31.12.1992 року - 6900 крб.; з 01.01.1993 року по 31.05.1993 року - 13800 крб.; з 01.06.1993 року по 31.08.1993 року - 41400 крб.; з 01.09.1993 року по 30.11.1993 року - 120000 крб.; з 01.12.1993 року по 30.09.1994 року - 360000 крб.; з 01.10.1994 року по 28.02.1996 року - 720000 крб.; з 01.03.1996 року по 31.07.1996 року - 4500000 крб. (а.с. 237-239).

Як вбачається із архівної довідки комунальної установи Деражнянського районного трудового архіву №651 від 20.06.2017 року ОСОБА_2 , яка працювала в колгоспі «Промінь» с. Галузинці Деражнянського району Хмельницької області, у період з 1992 року по 1996 рік мала дохід у вигляді заробітної плати, який у 1992 році становив 31527,22 крб., у 1993 році - 595855,76 крб., у 1994 році - 7796673 крб., у 1995 році - 27424666 крб., у 1996 році 315,16 грн. (а.с. 240).

Розмір доходу ОСОБА_3 , який також у період з 1992 року по 1996 рік працював в колгоспі «Промінь» с. Галузинці Деражнянського району Хмельницької області згідно архівної довідки комунальної установи Деражнянського районного трудового архіву №220 від 08.02.2017 року, у 1992 році становив 12964,63 крб., у 1993 році - 365164,50 крб., у 1994 році - 5616124 крб., у 1995 році - 19483507 крб., у 1996 році - 231,25 грн. (а.с. 241).

Дослідивши вищезазначені докази про розмір заробітної плати ОСОБА_3 за період з 1992 року по 1996 рік та розмір пенсії і заробітної плати ОСОБА_11 за період з 1992 року по 1996 рік апеляційний суд приходить до висновку, що розмір заробітної плати, яку отримував ОСОБА_3 протягом 1992-1996 років є меншим за розмір доходу, який отримувала в цей час ОСОБА_2

Твердження представника позивача ОСОБА_2 про те, що матеріальна допомога ОСОБА_3 була основним джерелом для існування ОСОБА_2 спростовується і показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що працював завфермою у колгоспі «Промінь», нараховував заробітну плату і дохід ОСОБА_2 , яка працювала дояркою, свинаркою та телятницею був значно більшим ніж дохід ОСОБА_3 , який працював у колгоспі сторожем.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що відсутні підстави для встановлення факту перебування ОСОБА_2 не менше одного року на утриманні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , і відсутні підстави для визнання за ОСОБА_2 права на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

З огляду на вищевикладене, оскаржуване судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог цього позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , а саме: право на земельну частку (пай) розміром 3,65 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк