Номер провадження: 22-ц/813/4219/19
Номер справи місцевого суду: 2-3218/06
Головуючий у першій інстанції Остра Н.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

апелянт ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідач Товариство любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79

третя особа Комунальне підприємство «Білгород-Дністровське МБТІ

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року, ухваленого під головуванням судді Острої Н.С., -

встановив:

У травні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79, в якості третьої особи зазначаючи Комунальне підприємство «Білгород-Дністровське МБТІ, про визнання права власності і зобов`язання зареєструвати право власності.

У обґрунтуванні свого позову, ОСОБА_2 зазначав, що він є членом товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79, за власні кошти ним було побудовано дачний будинок № АДРЕСА_1 , господарчі блоки та навіс, з дозволу та під контролем співпрацівників Товариства, а також з дотриманням будівельних вимог та правил, тому вважає себе власником указаного майна.

Також, позивач зазначав, що Товариство, як користувач земельної ділянки, на якій розташований належний позивачеві будинок, тривалий час не виконувало свій обов`язок, щодо проведення технічної інвентаризації та замовлення (оформлення) правовстановлюючих документів на будинок, мотивуючи це тим, що в штаті Товариства немає спеціалістів, які б могли організувати цей процес, а також відсутністю часу.

Тому, ОСОБА_2 звернувся до суду та просив визнати за ним право приватної власності на нерухоме майно, яке складається з дачного будинку АДРЕСА_1 В, господарчих блоків, навісу розташованого за АДРЕСА_2 : платформа «Сонячна», АДРЕСА_3 причал АДРЕСА_4 « АДРЕСА_5 та зобов`язати КП «Білгород-Дністровське МБТІ зареєструвати право власності на вказане майно за ОСОБА_2 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року позов ОСОБА_2 до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 про визнання права власності і зобов`язання зареєструвати право власності задоволено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , особа, що не приймала участі у справі, 04 лютого 2019 року звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судове рішення ухвалене з порушенням матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що 1/2 частина будівель, яки суд визнав право власності за ОСОБА_2 належить ОСОБА_1 , а тому суд порушив законні інтереси останнього. Згоди на передачу ОСОБА_2 1/2 частини споруд ОСОБА_1 не надавав.

У своєму відзиві ОСОБА_2 вказує на голослівність тверджень апелянта, які документально нічим не підтверджені.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по липень 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 490 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Тищука А.А., а також його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити з наступних підстав.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічна за змістом норма містилась і у статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначає, що його права порушені.

З матеріалів справи вбачається, що Затоківською селищною Радою народних депутатів Одеської області, на підставі рішення 29 сесії ХХІІІ скликання від 24 жовтня 2001 року №916, Товариству любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79, було надано в постійне користування 4,4193 га землі (а.с. 14-16).

ОСОБА_2 є членом Товариству любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № НОМЕР_1 , згідно членської книжки виданої 05 січня 2002 року (а.с. 7).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року визнано за ОСОБА_2 право власності на самовільне нерухоме майно, а саме: літ.«А» дачний будинок АДРЕСА_1 , номери приміщень:1-коридор, 2-кімната, 3-кладова, 4-кімната, 5-корилор, 6-кімната, 8-балкон; літ.«а» балкон, літ.«Б» господарчий блок; літ.«В» господарчий блок; літ.«б» навіс; розташовані за адресою: АДРЕСА_5 спортивного риболовства «Сонячний», причал АДРЕСА_6 79.

25 січня 2019 року, через 12 років, ОСОБА_1 , особа яка не приймала участі у справі, звернувся до суду з апеляційною скаргою (а.с.47-71).

Проте, будь-яких належних та допустимих доказів того, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права ОСОБА_1 апелянтом не надано.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду питання про права апелянта ОСОБА_1 не вирішувалися, а скасування рішення суду від 31 травня 2006 року про визнання права власності за особою на об`єкт нерухомого майна, яке набрало законної сили та є виконаним, призведе до порушення його права власності у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі наведеного вище, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 374,381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець