Провадження № 2-з/760/164/19
Справа № 760/8052/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Мелешко О.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба усправах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини.

На адресу суду 03.06.2019 від позивача надійшла заява про забезпечення позову у справі наступним шляхом:

заборонити виїзд ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №4190 від 01 грудня 2015 року, Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ), за межі України у супроводі матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), чи інших осіб, без згоди та супроводу на такий виїзд ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 до набрання чинності рішення суду в справі №760/8052/18;

до набрання чинності рішення суду в справі №760/8052/18 накласти заборону на виготовлення проїзних документів, закордонного паспорта, чи будь-яких інших документів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №4190 від 01 грудня 2015 року, Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ), для виїзду за кордон без згоди ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

до набрання чинності рішення суду по справі №760/8052/18 заборонити будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти дії щодо вивезення, за межі України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №4190 від 01 грудня 2015 року, Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ) без згоди ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю матір`ю - ОСОБА_2 та своєю бабусею ОСОБА_3 . Він, 05.03.2018, з метою побачитись з донькою - ОСОБА_4 , прийшов за адресою її проживання ( АДРЕСА_1 ), однак ОСОБА_3 , почувши його голос, - двері не відчинили, побачитись з донькою ОСОБА_4 можливості не надали, у зв`язку із чим позивачем було викликано поліцію. Крім того, в подальшому, 16.05.2018 у зв`язку із наведеними вище фактами він звернувся до Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві із заявою про зникнення дитини ОСОБА_4 .

Заявник вказав, що актом від 28.05.2019 встановлено, що дитина - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не знаходяться, у зв`язку із чим ним було подано до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Заявник вважає, що наведене вище свідчить, що відповідач змінила фактичне місце проживання спільної дитини ОСОБА_4 , при цьому відповідач на його телефонні дзвінки не відповідає та про фактичне місце проживання спільної дитини - ОСОБА_4 , відповідач його не повідомляла, що є по суті діями відповідачів, які перешкоджають позивачу спілкуватись з донькою ОСОБА_4

Зазначено, що станом на момент подачі даної заяви вбачається, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації здійснює переховування дитини від батька (позивача), чим шкодить психологічному стану дитини та унеможливлює спілкування позивача з донькою ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у такий спосіб позивач зазначає, що станом на момент подачі даної заяви в нього є обґрунтовані підстави вважати що ОСОБА_2 має намір взагалі вивезти спільну доньку ОСОБА_4 за межі території України.

Крім того, вказав, що згідно із заявою ОСОБА_2 від 21.05.2019, адресованої йому, а також із заяви ОСОБА_2 , адресованої до Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.05.2019 вбачається, що ОСОБА_2 має намір вивезти ОСОБА_4 за межі території України, в одну із або в декілька країн, зокрема до Турецької республіки, Королівства Іспанії, Арабської Республіки Єгипет.

Посилався на те, що згідно із актуальними попередженнями Міністерства закордонних справ України, розміщених на офіційному сайті МЗС України (https://mfa.gov.ua/ua/alerts/current), МЗС України, зокрема «У зв`язку із існуванням потенційних ризиків організації нових протиправних дій представниками екстремістських організацій на території Туреччини, об`єктом яких в т.ч. можуть стати іноземні громадяни та об`єкти туристичної інфраструктури ... у зв`язку із продовженням проведення правоохоронними та спеціальними органами Турецької Республіки попереджувально-профілактичних заходів з протидії тероризму та екстремізму...» у зв`язку із «...збереження в Єгипті підвищеного рівня безпекових заходів» не рекомендує поїздки до Республіки Єгипет та до Турецької республіки.

На переконання позивача, вищезазначене свідчить, прямо доводить та вказує на те, що існують обґрунтовані ризики того, що у випадку виїзду ОСОБА_4 за межі України разом/у супроводі матері ОСОБА_2 , останні можуть не повернутись на територію України з власної волі ОСОБА_2 , або ж через обставини не залежні від такої волі.

Таким чином, позивач посилається на те, що після подачі його позовної заяви, яка є предметом розгляду в даній цивільній справі, відповідач 1 змінила місце проживання спільної з ним дитини ОСОБА_4 , спеціально не повідомивши його про зміну місця проживання спільної доньки, попри його намагання отримати таку інформацію у неї. Відповідачі здійснюють дії, направлені на унеможливлення здійснення його побачень позивача з донькою ОСОБА_4 , та намагається вивезти її закордон в країни, де присутні військові конфлікти, що з урахуванням наведених вище дій відповідачів дає підстави вважати, що існує реальний ризик залишення ОСОБА_4 за кордоном, а відтак такі дії направлені на утруднення чи унеможливлення виконання в майбутньому рішення суду в даній справі про усунення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_4 та визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки, встановивши, запропонований ним час спілкування з дочкою, посилаючись на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, забороняючи побачення та будь-які інші способи спілкування та виховання.

Так, позивач у своїй заяві про забезпечення позову просить до набрання чинності рішення суду в справі №760/8052/18 заборонити виїзд ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України у супроводі матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи інших осіб, без його згоди та супроводу на такий виїзд, накласти заборону на виготовлення проїзних документів, закордонного паспорта, чи будь-яких інших документів ОСОБА_4 для виїзду за кордон без його згоди, а також заборонити будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти дії щодо вивезення, за межі України ОСОБА_4 без його згоди.

Суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обраним заявником способом не обґрунтована, оскільки заявлені вимоги є позовними вимогами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява позивача задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба усправах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: