ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2374/19 Справа № 173/1269/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ДІМ Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 червня 2018 року ПрАТ "СК "ДІМ Страхування" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. Просили, стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування 18250 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. (а.с.3-6).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року позовні вимоги ПрАТ "СК "ДІМ Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК«ДІМ Страхування» суму виплаченого страхового відшкодування 18250 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.101-105).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.110-112).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що отримані ним кошти від ПрАТ "СК "Інгосстрах" не є виплатою на лікування, ці витрати були покритті саме від ПрАТ "СК "ДІМ Страхування".

В порядку ст. 360 ЦПК України від ПрАТ "СК "ДІМ Страхування" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2015 по пр. ім. Газети Правда в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ГАЗ 32705» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , обов`язкова цивільно-правова відповідальність якого застрахована згідно з полісом № АЕ/3271383 в ПрАТ «СК «ДІМ Страхування».

Вина водія ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується вироком Індустріального районного суду м. м. Дніпропетровська від 15.07.2016 (а.с.37-45,46-56).

Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України вина відповідач у вчиненні вищезазначеного ДТП є доведеною та доказуванню не підлягає.

На підставі заяви про страхове відшкодування від 14.04.2017, поданої адвокатом Бобровим В.О. в інтересах ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ДІМ Страхування», 16.05.2017 відповідачу було здійснено страхову виплату у сумі 18437.92 грн., в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю останнього внаслідок ДТП, що підтверджується заявою про страхове відшкодування та платіжним дорученням № 10636 від 16.05.2017 (а.с.57,58,59,60,61).

В подальшому з відповіді ПрАТ«СК ІНГООССТРАХ» на запит № 895 про надання інформації від 01.06.2017 за вих № 23-05/02-11 позивачу стало відомо, що:

25.11.2011 між страховою компанією та відповідачем було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № DZV0NS - 11AP2EW;

14.05.2015 відповідач повідомив ПрАТ «ІНГОССТРАХ» про настання події 06.05.2015 року, яка підпадає під ознаки страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування;

05.06.2015 ПрАТ «ІНГОССТРАХ» прийнято рішення відповідно до страхового акту № Z154EPB700005R про виплату страхового відшкодування в розмірі 18250.00 грн. (а.с. 63).

Виплата страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № F0605GQEK9 від 05.06.2018. (а.с.69).

Судом першої інстанції встановлено, що при зверненні до позивача із заявою про страхове відшкодування відповідач не повідомив останнього про факт отримання грошових коштів в сумі 18250 грн. від ПрАТ «ІНГОССТРАХ», а отже інформація про вже здійсненні розрахунки між відповідачем і ПрАТ «ІНГОСССРАХ» в 2015 році відповідачем була прихована. Так, в заяві про страхове відшкодування від 14.04.2017 року: «інформація щодо взаєморозрахунків було вказано відповідачем як така, що не проводилась».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що при зверненні до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування, відповідач приховав інформацію про те, що в 2015 році він вже отримав страхове відшкодування від іншої страхової організації та повторно отримав суму страхового відшкодування від позивача. Суд першої інстанції, керуючись ст. 1212 ЦК України, виходив із того, що відповідач не перебував у договірних відносинах з позивачам ПрАТ «СК «ДІМ Страхування», а тому грошові кошти в розмірі 18250 грн. підлягають стягненню, як такі, що отримані двічі за одними і тими ж обставинами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Правовий аналіз ст. 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14.

За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Так, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Встановивши, що виплати, проведені ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" ОСОБА_1 надані йому як відшкодування на лікування, суд прийшов вірного висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами щодо повернення позивачу 18250 грн, пов`язані з безпідставним отриманням відповідачем, сплачених позивачем коштів, а відтак підлягають стягненню.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ним були надані докази (чеки, епікризи та виписки), які були отримані пізніше, протягом періоду всього лікування є безпідставними. Так як згідно наданих до позовної заяви доказів вбачається, що чеки, квитанції, інші документи надавались позивачем відповідачу починаючи з 2015 року, тобто з дня вчинення ДТП та початку лікування і в поданій заяві позивачем не зазначено, що ним вже отримане страхове відшкодування в 2015 році. Крім того, якщо апелянт мав намір отримати відшкодування в зв`язку з його подальшим лікуванням, він не звернувся до страхової організації, з якою перебував у договірних відносинах, а звернувся саме до позивача, не надавши повну інформацію про отриману суму відшкодування. Сама сума виплаченого страхового відшкодування позивачем відповідачу, останнім не оскаржувалась.

Доводи апеляційної скарги, що сума виплати у розмірі 18250 грн. не є виплатою на лікування, спростовується матеріалами справи. У страховому акті ПрАТ СК "Інгосстрах" зазначений перелік страхових подій: смерть застрахованої особи в результаті нещасного випадку; пошкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку. Звертаючись до СК "Інгосстрах" відповідач надав виписку із медичної картки стаціонарного хворого №0529815 та довідку від 04.06.2015.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням власних коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що мають за мету задоволення апеляційної скарги, але не спростовують висновків суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: