Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 398/2316/16-ц

провадження № 61-16836св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -публічне акціонерне товариство «Мегабанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2017 року у складі судді Голосеніної Т. В. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дьомич Л. М., Письменного О. А.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк», банк) про визнання недійсним кредитного договору, зобов`язання зарахувати в рахунок погашення кредиту сплачені грошові кошти в сумі

57 695,10 грн, прийняття суми в розмірі 57 695, 10 грн та стягнення моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03 березня 2007 року між ним та ПАТ «Мегабанк» укладено кредитний договір №40-04ПВ/2007, згідно умов якого банк зобов`язався надати йому грошові кошти (кредит) на придбання автомобіля у розмірі 21 160 доларів США на строк з 03 березня 2007 року по 02 березня 2014 року зі сплатою 11,5% річних. Погашення основного боргу по кредиту та сплата відсотків повинні здійснювались у валюті кредиту, тобто доларах США.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2009 року кредитний договір №40-04ПВ/2007 від 03 березня 2007 року розірвано та стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість в сумі 18 144, 73 доларів США.

ОСОБА_1 посилався на те, що зазначений договір є недійсним

у зв`язку з відсутністю у сторін договору на момент його укладення індивідуальної та генеральної ліцензії Національного банку України, яка передбачена підпунктами «в» та «г» частини четвертої статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» і яка б дозволяла використовувати відповідачем іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобов`язань за кредитним договором. Також позивач зазначив, що був відсутній письмовий дозвіл його дружини на передачу автомобіля у заставу ПАТ «Мегабанк», а кредитний договір підписаний з боку банку неуповноваженою особою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1

до ПАТ «Мегабанк» про визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання зарахувати і прийняти кошти та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що із доказів, які містяться

у матеріалах справи, а саме із змісту вказаного кредитного договору, слідує, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, у відповідача була наявна відповідна банківська ліцензія на видачу кредиту у іноземній валюті,

а позивач протягом майже 9 років з дня його укладення не заявляв додаткових вимог щодо спірного договору та частково виконував його умови.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого

2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки доводи позивача про те, що банк не мав права надавати йому кредит в іноземній валюті спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному розмірі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили фактичних обставин справи, неправильно застосували норми матеріального права і порушили норми процесуального права. Заявник вважає, що поза увагою судів залишилось те, що кредитний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та підписаний від імені банку неуповноваженою особою.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Мегабанк» просить відмовити

у задоволенні касаційної скарги на судові рішення, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

16 травня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк», яке мало дозвіл на здійснення операцій в іноземній валюті, укладено кредитний договір № 40-04ПВ/2007, згідно умов якого банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти (кредит) на придбання автомобіля у розмірі 21 160 доларів США з кінцевим строком погашення кредиту 02 березня

2014 року зі сплатою 11,5% річних. Погашення основного боргу по кредиту та сплата відсотків повинні здійснюватись у валюті кредиту - доларах США.

Спірний кредитний договір укладений у письмовій формі за ініціативою ОСОБА_1 , який був ознайомлений з умовами договору, наявними формами і програмами кредитування і відмінностями між ними і самостійно обрав варіант отримання кредиту в доларах США. При укладенні спірного договору банк діяв згідно з вимогами чинного законодавства та на підставі відповідної банківської ліцензії № 163 від 29 грудня 2001 року й дозволу Національного банку України на здійснення валютних операцій № 163-3 від 04 липня 2002 року.

Підписавши кредитний договір ОСОБА_1 ознайомився та дав згоду

щодо істотних умов договору, отримав кошти за вказаним договором на придбання автомобіля у визначений сторонами спосіб і протягом майже дев`яти років з дня його укладення не заявляв додаткових вимог щодо спірного договору, частково виконуючи його умови.

ОСОБА_3 , яка займала посаду директора Кіровоградського центрального регіонального відділення ВАТ «Мегабанк», мала повноваження щодо підписання кредитних договорів від імені банку, що підтверджується чинною на той час довіреністю №13-7781 від 12 вересня 2006 року.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27 березня 2009 року у справі № 2-214/2009 кредитний договір №40-04ПВ/2007 від 03 березня 2007 року розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в сумі 18 144, 73 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Національного банку України від 17 липня 2001 року, чинного на час укладення кредитного договору, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на їх здійснення згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

ПАТ «Мегабанк» на момент укладення кредитного договору мав дозвіл Національного банку України № 163-3 від 04 липня 2002 року, який виданий на підставі ліцензії № 163 від 29 грудня 2001 року, на здійснення операцій в іноземній валюті. За вказаних обставин законодавством України не вимагалось отримання індивідуальної ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Врахувавши зазначені вимоги закону, умови кредитного договору № 40-04ПВ/2007 від 03 березня 2007 року та інші докази, подані сторонами, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що правові підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання кредитного договору недійсним (та задоволення похідних вимог) відсутні, оскільки банком перед укладенням кредитного договору позичальника було ознайомлено з основними умовами кредитування. Текст підписаного сторонами кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів, за які позивач придбав автомобіль. Часткове виконання позичальником умов кредитного договору на протязі майже дев`яти років свідчить про те, що ним схвалені умови кредитного договору та підтримувались правовідносини, які виникли між ним і банком на підставі оспорюваного кредитного договору. Заборгованість ОСОБА_1 перед банком за оспорюваним кредитним договором встановлена судовим рішенням у справі № 2-214/2009.

Посилання позивача про відсутність згоди дружини на передачу майна у заставу є безпідставним, оскільки з копії письмової заяви від 03 березня 2007 року слідує, що ОСОБА_4 не заперечувала проти того, щоб автомобіль, який придбаний її чоловіком, був переданий у заставу ПАТ «Мегабанк».

Посилання позивача на відсутність повноважень у ОСОБА_3 , яка займала посаду директора Кіровоградського центрального регіонального відділення ВАТ «Мегабанк», на підписання кредитного договору від імені банку є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 діяла на підставі довіреності № 13-7781 від 12 вересня 2006 року та її дії були фактично схвалені банком.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович