ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2019 року

м. Харків

справа № 638/8874/15-ц

провадження №22-ц/818/2308/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенка І.С.,

сторони справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Грищенко І.О.,

УСТАНОВИВ:

27.05.2015 року Комунальне підприємство "Харківській теплові мережі" (надалі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму заборгованості за послуги з теплопостачання в розмірі 1820 грн. 81 коп. за період з 01.09.2009 року по 31.07.2011 та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 і є абонентами КП "ХТМ". Особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 . За період з 01.09.2009 року по 31.07.2011 року відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість в розмірі 1820 грн. 81 коп. 25.08.2011 КП "ХТМ" звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з відповідачів суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання. 04.11.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 на користь КП "ХТМ" суму заборгованості за період з 01.09.2009 по 31.07.2011 в розмірі 1820 грн. 81 коп. та 55 грн. 50 коп. судових витрат на користь держави. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 за заявою ОСОБА_1 скасовано судовий наказ від 04.11.2011, виданий за заявою КП "ХТМ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду. У зв`язку з тим, що відповідачі в добровільному порядку не погашають суму заборгованості, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь КП «ХТМ» суму заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.09.2009 по 31.07.2011 в розмірі 1 820 грн. 81 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь КП «ХТМ» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. в рівних частинах по 81 грн. 20 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що відомості нарахувань та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, сума заборгованості за адресом: АДРЕСА_1 , обчислена з урахуванням сум частково проведених відповідачами платежів, на підтвердження яких відповідачем надано квитанції. Заявлена сума заборгованості в розмірі 1820, 81 грн. відповідає дійсним нарахуванням. Відповідачі не виконують покладених на них обов`язків щодо своєчасного розрахунку за надані послуги з теплопостачання, тому сума заборгованості перед позивачем за період з 01.09.2009 року по 31.07.2011 складає 1820,81 грн., підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. КП "ХТМ" звернулося з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в дійсній цивільній справі згідно штампу вхідної кореспонденції 27.05.2015 року, після прийняття судом ухвали від 15.01.2015 про скасування судового наказу від 04.11.2011 року. Таким чином, позивачем подано позовну заяву з дотриманням строку позовної давності, встановленої діючим ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вона не укладала з КП «ХТМ» договір про теплопостачання. Відсутні докази, що КП «ХТМ» - експлуатуюча організація та має право стягувати платню за теплову енергію та борги за це, відсутні докази встановлення тарифів, приналежності квартири відповідачу, відсутні розрахунки заборгованості по періодам. Також просить застосувати строки позовної давності, оскільки заборгованість виникла у 2009 році, з 2010 року апелянт сплачувала вартість спожитих послуг КП «ХТМ» в повному обсязі, заборгованості згідно надісланих їй квитанцій не мала.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . За інформацією, що надійшла з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області, ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19), ОСОБА_1 20.11.2014 вибула з адреси: АДРЕСА_2 , реєстрації не має (а.с. 18). ОСОБА_3 не значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

При цьому особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 4-5). В суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не заперечувала, що вона проживає за вказаною адресою.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 КП «ХТМ» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до абзацу 22 частини першої статті 1 Закону України № 2633-IV від 02.06.2005 "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення, здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання протягом року.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вимог ст. 67 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК УРСР) плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з положеннями ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004 року та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року № 630 (надалі Правила), споживач зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Тобто обов`язок плати за отримані комунальні послуги законодавець покладає не лише на власників житла, а й на наймачів житлових приміщень. Це спростовує доводи апеляційної скарги про належність квартири АДРЕСА_1 територіальній громаді м. Харкова і відсутність у відповідача обов`язку оплати послуг з теплопостачання.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами не передбачено випадків, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у цивільній справі № 334/2789/15-ц, викладеною у постанові від 27 лютого 2019 року.

Також не доведено відповідачем і те, що КП «ХТМ» послуги теплопостачання за адресою її проживання не надавало. Тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності договірних відносин між сторонами і недоведеності надання послуг є необґрунтованими.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються.

Згідно наданого КП «ХТМ» розрахунку заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1 820 грн. 81 коп. виникла саме за період з 01.09.2009 по 31.07.2011 (а.с. 4 зворот колонка 17 «Борг за місяць»). Із розрахунку КП «ХТМ» також убачається, що сплачені ОСОБА_1 кошти за послуги з теплопостачання за спірний період були враховані позивачем при визначенні розміру заборгованості (а.с. 5). Тому надані апелянтом копії квитанцій про сплату за отримані комунальні послуги, в тому числі, й за опалення і гарячу воду, наведеного КП «ХТМ» розрахунку не спростовують (а.с. 47-54).

Щодо застосування строку позовної давності, то відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судовий наказ відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України (в редакції на час видачі судового наказу) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-214 цс 14, № 552/1529/16-ц від 14.02.2018 року.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

КП «ХТМ» висунуло до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.09.2009 року по 31.07.2011.

04.11.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 на користь КП "ХТМ" суму заборгованості за період з 01.09.2009 по 31.07.2011 у розмірі 1820 грн. 81 коп. та 55 грн. 50 коп. судових витрат на користь держави.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 за заявою ОСОБА_1 скасовано судовий наказ від 04.11.2011 (а.с. 3).

На час існування судового наказу строк позовної давності за заявленими КП «ХТМ» вимогами перервався і його відлік почався знов з 15.01.2015 після його скасування. КП "ХТМ" звернувся до відповідачів з дійсним позовом 27.05.2015, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (а.с. 2), тобто в межах строків позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суми заборгованості за послуги з теплопостачання в розмірі 1820,81 грн. за період з 01.09.2009 року по 31.07.2011 року та судового збору - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи іншого розміру заборгованості апелянтом суду не надано.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

І.С. Сащенко