РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17953/15-ц

пр. № 2/759/81/19

06 червня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду: суддя Величко Т.О. при секретарі : Дрога Т.О., Дудник В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу Головного управління ДМС у м.Києві,Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Київська міська рада, треті особи: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звертаючись із вказаним позовом до суду зазначала, що в 2011 році основним наймачем та власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 була бабуся позивачки ОСОБА_4 . Вказувала, що ОСОБА_5 була інвалідом першої групи та пеніонеркою, яка потребувала постійного догляду. Вказувала, що проживала разом із своїю бабусею у спірній квартирі та вела з нею спільно господарство. Вказувала, що у 2012 році ОСОБА_4 видала на ім"я позивача доручення на представництво її інтересів, що на думку позивача доволить факт догляду позивачкою своєї бабусі.Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що у 2011 році зі згоди ОСОБА_5 вселилася у квартиру АДРЕСА_1 на правах члена наймача. Позивач вказувала, що 27.06.2014 року бабуся позивачки подала до нотаріальної контори заяву, про згоду на реєстрацію місця проживання у спірній квартирі позивача. Позивач вказувала, що у спірній квартирі за життя її бабусі були зареєстровані ОСОБА_2 , колишня дружина її брата та ОСОБА_3 , які є її братом, які в цій квартирі не проживали з 2011-2014 рр. Позивачка вказує, що з 2011 року по даний час проживає та користується квартирою АДРЕСА_1 , сплачує всі комунальні та інші платежі щодо утримання цього житла

Позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 03.10.2014 року.

Позивач вказувала, що у 2014 році зверталася до ДМС у м. Києві із заявою про реєстрацію свого місця проживання у спірній квартирі, але їй було відмовлено без надання письмової відповіді. Позивач вказувала, що згідно рішення Святощинського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено, та визнано такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 . гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач вказувала, що рішення суду на день смерті її бабусі 03.10.2014 року та на сьогодні до виконання не пред"являлось та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжують бути зареєстовані у спірній квартирі. З урахуванням обставин викладених у позовній заяві позивач просить суд позов задовольнити, ( а.с.163-171 т.1) та визнати за ОСОБА_1 , як за членом сім"ї наймача, право проживання, користування та реєстрацію місця проживання у квартрі за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали посилаючись на норми законодавства України та обраний ними спосіб захисту порушеного права.

Відповідач , представник Київської міської ради надав відзив на позовну заяву ( а.с.194-196 т.1) проти задоволення позову заперечували, вказували, що позивачка не надала суду доказів про реєстрацію свого місця проживання або перебування у спірній квартирі, не надала доказів про сплату комунальних послуг також за себе, яка проживала у спірній квартирі, не надала доказів про підстави вселення у спірну квартру, а тому просять суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач: Святошинский відділ ДМС у м. Києві , в особі Головного управіління ДМС в м. Києві , просили виключити їх зі складу відповідачів, та залучити до участі у справіу якості третьої особи, без самостійних вимог, щодопредмету спору ( а.с.176,183,192,219,225т.1).

Третя особа : Святошинська района в м. Києві державна адміністрація подали відзив на позовну заяву ( а.с.231-233 т.1) просили також у задоволення позову відмовити, оскільки позивач недовела належними та допустими доказами факт проживання позивача однією сім"єю разом із бабусею, що спростували допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача, та у порядку ст. 64,65 ЖК Української РСР, позивачка на час зверення до суду була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 та не набуває проава користування заЙманим житловим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у буднку державного або громадського фонду. Також вказувала, що обставини встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року, щодо визнання осіб такмим, що втратили право користування спірним житловим приміщеням, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були сусідами бабусі позивача, що в спірній квартирі окрім ОСОБА_5 ніхто не проживав, та особисті речі інших осіб були відсутні, та вказували, що ОСОБА_5 , була особою похилого віку, була прикута до ліжка, та родичі її не відвідували, тому в усьому допомогали сусіди. Свідок ОСОБА_10 повідомив, що з серпня 2013 року по вересень 2014 року опікою зайаєтьмя онука, яа є позивачкою у цій справі, та представником позивача- своєї бабусі у справі, в якій встановлені вказані обставини.

Треті особи : КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києвпа, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з"явились, будь-яких заяв не подали.

Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника третьої особи, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Ордера на жиле приміщення № 96453 від 05.07.1963 року, спірну квартиру АДРЕСА_1 було надано ОСОБА_5 на сім`ю, яка складається з трьох осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_11 (чоловік) та ОСОБА_12 (син).Згідно Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.15 т.1).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 03.10.2014 року.

Судом встановлено, що позивач 08.09.2015 року ( а.с.16 т.1) зверталась до ЦНАП із заявою про реєстрацію місця проживання за спірною адресою.

Судом встановлено, що згідно письмових доказів ( а.с.17-19,25-28 т.1) спадкодавець ОСОБА_5 , була інвалідом першої групи, хворіла на низку захворювань та потребувла постійного сторонього догляду.

Судом встановлено, що за життя, 01.11.2012 року ОСОБА_5 видала довіреність на ім"я позивача ( а.с.21-22 т.1).

Судом встановлоено, що позивчка на час смерті ОСОБА_5 , була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 , та під час розгляду справи знялася із реєстрації місця проживання у вказаній квартирі.

Судом встановлено, що позивачка на обліку, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов у районних державних адмінстраціях м. Києва не перебувала.

Судом із пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , встановлено, що позивачка привозила продукти харчування для своєї бабусі ОСОБА_5 , яка проживала за спіроною адресою, але доглядали бабусю соціальні працівники. Вказували, що позивчка прибирала у спрній квартирі, готувала їжу, піклувалася бабусею, іноді позивачка залишалася ночувати у своєї бабусі, але постійно разом із нею не проживала.

Судом встановлено, що Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року у цивільній справі №759/11455/14-ц справі за позовом ОСОБА_5 визнані такими, що втратили право на користування жилим приміщенням ОСОБА_2 , колишня дружина її брата та ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_5 .

Згідно ст. 81 ЦПК України 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка не надала суду доказів та не повідомила про підстави звільнення від доказування у порядку ст.82 ЦПК України, що вона постійно проживала у спірній квартирі, іншого житла та реєстрації місця проживання не мала, не має у власності іншого майна, що вела з бабусею спільний побут, що проживала у спірній квартирі на підставі договору оренди (найму) укладений із балансоутримувчем будинку, що сплачувала за себе комунальні послуги. Докази, на які посилається позивач, що вона продовжує утримувати спрну квартиру та нести комунальні послуги, не заслуговують на увагу, оскільки позивачка, як спадкоємець ОСОБА_5 мала право, звернутися із відповідною заявою про заміну сторони у справі, та отриимати та пред"явити виконавчий лист до виконання щодо зняття з реєстраціного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що нею зроблено не було, фактично оплачувала комунальні послуги за осіб, яких винано такими, що втратили право користування спірною квартрою, у справі де позивач була представником своєї бабусі. Та відсутність реєстраціі позимвача у спріній квартирі та у разі зняття з реєстрації місця проживання за рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вважалось би, що спірна квартира є вільною та якою могла розпорядитися Святошинська районна в м. Києві держана адміністрація.

Судом встановлено, шо позивачка згідно показів свідків та обставин встановлених судовим рішенням від 30.09.2014 року по справі № 759/11455/14 постійно із бабусею не проживала, не була вселена у спосіб передбачений законом, докази про домовленості із ОСОБА_5 суду не надала.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ст. 48 Основного Закону, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Право громадян на житло закріплює також ст. 1 Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ч.2.ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з ч.ч.І, 2 ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач не надала суду докази, що вона була вселена у спірну квартиру на підставі норм чинного законодавства України, як член сім"ї наймача, не мала іншого житла та користувалася спірною квартирою на рівні із наймачем квартири

Як вбачається із заяви компетентним органам ( а.с. 14 т.1), не надано згоду на вселення позивача у спріну квартиру, а лише висловлено згоду, щодо місця реєстрації позивача у спірній квартирі.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз`яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом встанволено, що квітанціії про оплату комунальних послуг ( а.с.33-47 т.1) на яких стоїть прізвище позивача не підтверджують факт вселення позивача у спірну квартиру, та правомірне користування спрною квартирою.

Згідно частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу Української PCP договір найму житлового приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Як вбачається з матеріалів справи, ордером № 96453 від 05.07.1963, виданим виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих ОСОБА_5 та членам її родини: ОСОБА_12 , ОСОБА_14 надано право на заняття квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_15 , ОСОБА_12 померли.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2014 у справі № 759/11455/14-ц задоволено позов ОСОБА_5 та визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_16 такими, що втратили право користування спірною квартирою. ІНФОРМАЦІЯ_4 наймач - ОСОБА_5 померла.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» якою визначено до якого документу вносяться відомості про місце проживання особи, який орган уповноважений видавати довідку про реєстраію місця проживання. (Місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання тощо. Довідкою про реєстрацію місця проживання вважається документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 отже, зазначена квартира і є місцем її проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Судом всановлено, що, акт обстеження ЖЕД № 8 не може бути належним доказом проживання позивача у спірній квартирі.

Посилання позивача на вимоги ч.1 ст.106 ЖК ,що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача та вимоги до ч.2 ст.65 ЖК, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надала суду згоду наймача на її проживання у спірній квартирі, на вселення у спірну квартру та користування спірною квартирою, а тому позивач не довела належними доказами, своє право постійного проживання та користування спірної квартири за законних підставах.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2-5,76-82,141,258-268,354 ЦПК України, ст,ст. 61-65 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу Головного управління ДМС у м.Києві,Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Київська міська рада, треті особи: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко