ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2080/18 Номер провадження 22-ц/814/1613/19Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП" на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області в складі судді Тищенко Л.І. від 27 березня 2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП" до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2018 року ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 виплачене страхове відшкодування в сумі 15000 грн. та 1762 грн. судового збору.

Позов обґрунтований тим, що в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 14.03.2017 року в м. Суми по вул. Горького, 5А, було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Сумській облспоживспілці, та який було застраховано згідно договору про добровільне страхування в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ».

Згідно Аварійного сертифікату № 2905 з оцінки транспортного засобу вартість матеріального збитку, завданого власнику вищевказаного автомобіля становить 50 762,13 грн. без ПДВ.

З огляду на виплату страхового відшкодування в сумі 15000 грн., страхова компанія на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України звернулася до винної особи - відповідача ОСОБА_1 в порядку регресу.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року відмовлено Приватному акціонерному товариству «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» у задоволенні позову до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування суми виплаченого страхового відшкодування.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 4000 грн.

Відмова в задоволенні позову вмотивована тим, що відповідальність винною в ДТП особи застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а отже з огляду не перевищення ліміту відповідальності над розміром завданої шкоди, в нього відсутній обов`язок з виплати страхового відшкодування з підстав, визначених положеннями ст. 1191 ЦК України .

В апеляційній скарзі ПрАТ "СГ"Ю.БІ.АЙ-КООП" (надалі АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП»), посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Зокрема, посилаючись на правову позицію ВСУ по справі №6-2808 цс15, вказує, що страхова компанія може відмовитися від права вимоги до іншого страховика і отримати повне відшкодування від особи, яка її завдала в межах деліктного зобов`язання, оскільки наділена правом самостійно обирати той чи інший спосіб цивільного захисту.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 14.03.2017 року в м. Суми по вул. Горького, 5а сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. під керуванням ОСОБА_1 скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Сумській облспоживспілці, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Згідно постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.03.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 340 грн за порушення вимог п.п. 10.1, 2.36 Правил дорожнього руху України.

Відповідач звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, яка сталася 14.03.2017 року.

Аварійним сертифікатом № 2905 з оцінки транспортного засобу від 20.03.2017 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Outlander складає 50 762,13 грн. без ПДВ.

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 202-173/2017 СМ від 16.01.2017 року автомобіль Mitsubishi Outlander 2.0 був застрахований у ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ», яке 04.04.2017 року рішенням зборів було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП».

ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на підставі страхового акту № 202-080/17 від 12.06.2017 року здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 15000 грн.

Вважаючи, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право зворотної вимоги, АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» звернулося до суду з позовом до завдавача шкоди - ОСОБА_1 , посилаючись на норми статей 993, 1191 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування».

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов висновку, що з огляду на виниклі правовідносини, які поєднують як договірні, так і деліктні зобов`язання, стягнення з завдавача шкоди в межах страхового ліміту є неправомірним, зважаючи на застраховану його відповідальність в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», до якої позивач з відповідними вимогами не звертався.

При цьому місцевий суд, виходячи з положень ст.263 ЦПК України, обґрунтував свої висновки посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04.07.2018 року при розгляді справи №751/18006/15-ц.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Так, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що між АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП»та Сумською облспоживспілкою було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 202-173/2017 СМ від 16.01.2017 року автомобіля Mitsubishi Outlander 2.0, а між ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» договір обов`язкового страхування наземних транспортних засобів автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , поліс АІ9882154.

Таким чином, сторони по справі мають декілька зобов`язань, а саме : договірне зобов`язання між позивачем АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП»і Сумською облспоживспілкою як потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між останньою та відповідачем як винуватцем ДТП, внаслідок якої спричинено шкоду автомобілю, та договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що на виконання договору добровільного страхування позивач виплатив потерпілій стороні 15000 грн.

Відповідно до страхового полісу серія АІ №9882154 страховиком ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була ПрАТ «УПСК».

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, в постанові від 04.07.2018 року при розгляді справи № 755/18006/15-ц, відступивши від правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року по справі № 6-2587цс15, відповідно до якої страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність вимоги страховика потерпілої сторони до завдавача шкоди про стягнення з останнього в порядку регресу сплачених страхових виплат за договором добровільного страхування, оскільки в межах суми страхового відшкодування відповідальним є страховик завдавача шкоди.

Між тим, з вимогами до ПрАТ «УПСК», який в даному випадку є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілою стороною на підставі договору про обов`язкове страхування наземних транспортних засобів, позивач не звертався.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави для скасування судового рішення.

Так, посилання на те, що загальна сума ремонту пошкодженого автомобіля становить 45000 грн., з яких ПРАТ «УПСК» сплатило страхове відшкодування в розмірі 30000 грн., а сума 15000 грн. є різницею між страховою виплатою та загальною сумою фактичних витрат на ремонт автомобіля, відхиляється колегією суддів, оскільки в будь-якому разі розмір шкоди на 45000 грн. не перевищує ліміт страхового відшкодування, а відтак відповідальним суб`єктом в межах цієї суми буде страховик завдавача шкоди ПрАТ «УПСК», що в такому випадку виключає підстави для настання цивільно-правової відповідальності відповідача перед страховиком потерпілої особи.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на відповідну правову позицію Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи № 6-2808цс15, оскільки від вказаної правової позиція відійшла Велика Палата Верховного Суду, зазначивши про це в своїй постанові від 04.07.2018 року при розгляді справи № 755/18006/15-ц.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП" залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови складено 11 червня 2019 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.