ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 591/1047/15ц

провадження № 61-26399 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро»,

третя особа - начальник Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» Попов Петро Євгенович,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів Левченко Т. А., Семеній С. С., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

16 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Вважає, що звільнення за прогул проведено з грубим порушенням норм матеріального права, оскільки мала поважні причини відсутності на робочому місці, була викликана повісткою до суду.

Справа розглядалася в судах першої та апеляційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року рішення судів скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2017 року позов задоволено частково. Скасовано наказ № 19-ос від 20 лютого 2015 року про звільнення ОСОБА_1 , лаборанта відділення загальної патології КЗ Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» з займаної посади за прогул за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України з 20 лютого 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лаборанта відділення загальної патології КЗ Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» з 20 лютого 2015 року. Стягнуто з КЗ Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» 243,60 грн судового збору та 57 681,15 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 з послідуючим утриманням при виплаті необхідних обов`язкових відрахувань. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. В решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що роботодавцем порушено вимоги статей 43 та 149 КЗпП України, звільнено позивача без згоди профспілкового комітету, членом якого вона є та не відібрано письмових пояснень перед звільненням.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягення середнього заробітку відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність допущених порушень законодавства, які є підставою для задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 липня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2017 відкрито касаційне провадження.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Позивач мотивує подачу касаційної скарги невідповідністю висновків апеляційного суду дійсним обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу

Третя особа у справі - начальник Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» Попов Петро Євгенович надав заперечення на касаційну скаргу.

Просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін. Вважає, що при ухваленні рішення не було допущено будь-яких порушень законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 03 травня 1999 року працювала у відповідача на різних посадах, з 08 вересня 2014 року на посаді лаборанта відділення загальної патології.

20 лютого 2015 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці та цього ж дня об 11 год. 37 хв. перетнула державний кордон з Російською Федерацією.

Наказом № 19-ос від 20 лютого 2015 року була звільнена з займаної посади за прогул згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 410 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 дійсно була відсутня на робочому місці 20 лютого 2015 року, відсутність пояснювала необхідністю участі в судовому засіданні.

Правильним є висновок апеляційного суду, що сама по собі наявність виклику до Зарічного району суду м. Суми без підтвердження факту участі позивача у судовому засіданні протягом певного проміжку часу не дає підстав для висновку про поважність причин її відсутності на роботі. Інших належних доказів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі позивач не надала, на інші обставини в обґрунтування своїх доводів не посилалася.

Встановлений судом факт відсутності позивача на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин не спростовано доводами касаційної скарги.

Відповідно до частини сьомої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантіїдіяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обгрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Про необхідність з`ясування обґрунтованості рішення профспілкового органу зазначено і у висновках, закріплених у Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703 цс15, які відповідно до статті 360-7 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи редакції) мали бути враховані судом при розгляді справи. Тому при ухваленні рішення апеляційний суд правомірно виходив з необхідності встановлення факту обґрунтованості чи необґрунтованості рішення профспілкового комітету про відмову у дачі згоди на звільнення позивача.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відмова профспілкового комітету у наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованою, не містить посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з позивачем є порушенням її законних прав.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди не встановили обставин щодо затримки у видачі трудової книжки, не заслуговують на увагу, оскільки повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки або надання згоди на відправлення її поштою, надісланого відповідачем на адресу позивача, не було вручено у зв`язку з відсутністю позивача на території України.

За таких обставин та на підставі заяви ОСОБА_1 трудову книжку було видано під розписку представнику позивача ОСОБА_2 .

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, які відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 389, 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук