Справа № 310/7036/18
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря судового засідання: Бевз О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був уточнений банком 29.11.2018р. ( а.с. 69-72,149). Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2014 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Пам`яткою клієнта,Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3 і п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 09.01.2019 року має заборгованість в загальній сумі 23101,11 грн., яка складається з: 10876,16 грн. - тіло кредиту, 3002,18 грн. - нараховані проценти за користування кредитом; 7646,53 грн. - нарахована пеня, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина); 1076,24 грн. (процентна складова).

Посилаючись на ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, Банк просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати.

Представник позивача Кокарча М.С . позовні вимоги банку підтримала. Суду додатково пояснила, що 29.01.2013 року між банком та ОСОБА_1 , як з фізичною особою - підприємцем був укладений договір банківського обслуговування, а 05.11.2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено також договір про надання банківських послуг. Банк надав відповідачу кредитні кошти, встановивши на картковому рахунку кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн., якими відповідач користувався. Наразі відповідач припинив здійснювати підприємницьку діяльність, але кредитні кошти банку не повернув. Останній платіж був здійснений відповідачем 26.09.2017 року у розмірі 500 грн. Вважає, що банк звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності. Щодо збільшення процентної ставки за договором, то зміна процентної ставки передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг, а саме п.1.1.3.2.4, п. 1.1.3.1.9. Банк надсилав на фінансовий телефон клієнта СМС-повідомлння про зміну відсоткової ставки за договором 15.08.2014 року і 15.03.2015 року і надавав виписки по картковому рахунку.

У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явилася, просила продовжити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач і його представник в сьогоднішнє судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не повідомили.

У відзиві на позов (а.с.55-58) представник позивача зазначила, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими та такими, що порушують законні права та інтереси відповідача. Так, дійсно між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредитні кошти в сумі 15000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 повинен був кожного місяця вносити відповідні платежі за даним договором не пізніше 25 числа місяці, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати. Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому одночасне нарахування банком пені в розмірі 8008,79 грн. та штрафів 500 грн. і 1076,24 грн. є незаконним. Крім того, позивачем не підтверджено належними письмовими доказами, що пеня у розмірі 8008,79 грн. нарахована саме за один рік. Дії позивача щодо збільшення відсотків також є незаконними, оскільки ст.1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 10.11.2014р. банком було збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом з 30% на рік на 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а з 01.04.2015р. - до 42%. Будь-якого письмового доказу щодо належного повідомлення банком відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом та щодо отримання відповідачем вказаного письмового повідомлення позивачем суду не надано. А тому зазначене підвищення процентної ставки за користування кредитом є незаконним та таким, що порушує норми діючого законодавства України. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Провадження у справі було відкрито на підставі ухвали суду від 13.09.2018р. розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.(а.с.43,44).

Ухвалою суду від 21.11.2018 року було задоволено заяву представника відповідача Линник С.В. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.(а.с.65,66).

Дослідивши матеріали справи та надані суду письмові докази, суд встановив таке.

29.01.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір банківського обслуговування.

З заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки від 29.01.2013 року (а.с.141) вбачається, що ФОП ОСОБА_1 , підписавши цю заяву погодився з Умовами та Правилам надання банківських послуг, у тому числі з Умовам та Правилами обслуговування за Розрахунковими картками, що розміщені на сайті банку http://www.privatbank.ua, http://client-.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають Договір банківського обслуговування.

29.01.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг. Згідно Анкети- заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с.8) ОСОБА_1 надав згоду на те, що ця Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

29.01.2013 року на картковому рахунку відповідача був встановлений кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн., що підтверджується довідкою Приватбанку (а.с.120) і не заперечується відповідачем. Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт.

25.09.2018 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру (а.с.137-140).

З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі №6-125 цс 13.

У статті 52 ЦК України передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13 підтверджений в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17

Згідно з довідкою позивача (а.с.110) вбачається, що відповідачу видавалися кредитні картки: 29.01.2013р. №54…0210 зі строком дії до 12/16, 01.02.2013р. №53…4522 зі строком дії 02/15, 23.03.2015р. №51…7283 зі строком дії 08/17, із встановленням на них кредитного ліміту згідно наданої банком довідки ( а.с.120).

Тарифами Банку (а.с.9) встановлена базова процентна ставка за користування кредитом - 2,5 % на місяць. Клієнт має вносити щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості.

Про зміну процентної ставки за договором відповідач повідомлявся шляхом направлення СМС- повідомлення на фінансовий телефон (а.с.11,13,20), що не суперечить вимогам п. 1.1.1.108, 1.1.3.2.4, 1.1.3.1.9, 2.1.1.8.7 Умов та правил.

На підтвердження направлення СМС- повідомлення на фінансовий телефон відповідача повідомлення про зміну процентної ставки за договором, позивачем надані копії СМС -повідомлень від 15.08.2014 року про встановлення з 01.09.2014 року ставки у розмірі 2,7% на місяць (а.с.109) і від 15.03.2015 року про встановлення з 01.04.2014 року ставки у розмірі 3,5% на місяць (а.с.103).

Таким чином, твердження відповідача про те, що він не отримував повідомлення про зміну процентної ставки спростовуються наданими позивачем доказам. Крім того, відповідач після підвищення процентної ставки за договором продовжував користуватися кредитними коштами, сплачував нараховані банком проценти.

У відповідності до п 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором станом на 24.06.2018 року (а.с.74), з якого вбачається, що відповідач має заборгованість за договором в загальній сумі 23101,11 грн., яка складається з 10876,16 грн. - тіла кредиту, 3002,18 грн. - процентів, 7646,53 - пені, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина); 1076,24 грн. (процентна складова).

Представник відповідача у відзиві посилалася на те, що банком була нарахована пеня за межами строку спеціальної позовної давності- один рік. Просила застосувати позовну давність до вимог банку про стягнення пені.

За умовами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність становить три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік (ст..ст.257,258 УК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 264ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що відповідач останній платіж на погашення боргу за кредитом здійснив 26.09.2017р. в сумі 500,18 грн., що свідчить про визнання ним свого боргу і переривання перебігу позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовом 18.08.2018 року (а.с.37).

Відтак позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за пенею, яка нарахована банком станом на 24.06.2018 року нарахована банком в межах строку позовної давності і підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. і 1076,24 грн., то суд приходить до такого.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, 2.1.1.12.2.2 і 2.1.1.12.6.1 (а.с.15-21), передбачено застосування пені, як виду цивільно - правової відповідальності, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору. Розмір пені встановлений Тарифами банку.

У той самий час згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та правил сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Тарифами банку встановлений штраф у розмірі 500,00 грн. і 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлено Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення штрафу в загальному розмірі 1576,24 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитом в загальній сумі 21524,87 грн., а саме: 10876,16 грн. - тіло кредиту, 3002,18 грн. - відсотки за користування кредиту, 7646,53 грн. - пеня.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги пропорційності, а саме часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» на 93%, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» сплачена сума судового збору у розмірі 1638,66 грн.

На підставі викладено, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 267,549, 610, 629, 1049,1050 ЦК України, ст.ст. 12,13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, б.1Д, ):

- заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2014 року у сумі 21524,87грн. (двадцять одна тисяча п`ятсот двадцять чотири гривень вісімдесят сім копійок), яка складається з: 10876,16грн. - тіло кредиту, 3002,18грн. - відсотки за користування кредитом; 7646,53грн. - пеня;

- судові витрати у розмірі 1638,66 грн. (одна тисяча шістсот тридцять вісім гривень шістдесят шість копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 20.06.2019 року.

Суддя І. П. Прінь