Провадження № 22-ц/801/876/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бар`як А. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуСправа № 127/22430/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Якименко М. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 12 листопада 2015 року у м. Вінниці суддею цього суду Бар`яком А. С., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 24 липня 2007 року між відповідачем 1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, укладено кредитний договір № ML-B00/041/2007, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 25000,00 дол. США, з кінцевим строком повернення 23 липня 2027 року. У забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 24 липня 2007 року укладено договір поруки № SR-B00/041/2007. Оскільки відповідач 1 зобов`язання за кредитним договором не виконував, станом на 09 вересня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 24397,06 дол. США, що еквівалентно 546907 грн.

Пославшись на вказані обставини та на те, що відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, позивач, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року в розмірі 24397,06 дол. США, що станом на 09 вересня 2015 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 546907 грн., з яких: залишок за кредитом становить 21171,73 дол. США, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 3225,33 дол. США, штрафні санкції - 39,90 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2015 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» м. Київ - 546946 грн. 99 коп., що становить заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2007 року № ML-B00/041/2007 станом на 09 вересня 2015 року, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 474605 грн. 11 коп.; заборгованість за нарахованими, але не сплаченими відсотками в сумі 72301 грн. 98 коп. та пеня в розмірі 39 грн. 90 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 , яка відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15 вересня 2018 року змінила прізвище на ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позову про стягнення солідарно з неї на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості в розмірі 546946 грн 99 коп та судового збору, та постановити в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у розмірі 25000,00 дол. США з плаваючою процентною ставкою 4,49 % річних та з кінцевим строком повернення 23 липня 2027 року, з умовами дострокового повернення. Позичальник зобов`язався повернути отримані кошти, сплатити проценти, штрафи, пеню й винагороду в строки й у розмірі, передбаченими умовами кредитного договору (а. с. 6-9).

Згідно з умовами додаткового договору № 1 від 01 серпня 2013 року до кредитного договору № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року (а. с. 10-11) сторони погодили, що у випадку порушення позичальником будь-яких зобов`язань, плаваюча процентна ставка збільшується шляхом збільшення фіксованого відсотка, що є складовою частиною плаваючої процентної ставки чи фіксована процентна ставка збільшується на 4% річних в порядку передбаченому цим додатком.

У додатковому договорі № 2 від 22 травня 2014 року до кредитного договору № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року (а. с. 12-14) встановлено, що сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема, викласти графік платежів у новій редакції; у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 92 календарні дні він зобов`язаний погасити ці зобов`язання в повному розмірі достроково, при цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних з днів з дати отримання вимоги.

Крім цього, згідно з умовами вказаного додаткового договору на період з 23 травня 2014 року 22 вересня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 6,5 %.

Відповідно до п. 2.3 додаткового договору № 2 від 22 травня 2014 року сторони домовились в строк до 22 травня 2014 року провести реструктуризацію боргових зобов`язань шляхом зміни строків та розмірів погашення простроченого кредиту в сумі 160,66 дол. США, прострочених процентів в сумі 653,48 дол. США та процентів нарахованих на прострочений кредит в сумі 4,36 дол. США, що виникли в період з 23 січня 2014 року по 23 квітня 2014 року.

Згідно з умовами договору поруки № SR-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року та Додаткового договору № 1 від 22 травня 2014 року до цього договору поруки (а. с. 15-17) ОСОБА_2 зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його боргових зобов`язань перед Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року в повному обсязі таких зобов`язань.

Поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 1 банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора, якщо інше не передбачено цим договором. Обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі.

Відповідно до п. 2.2.1 додаткового договору до договору поруки в разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобов`язань та/чи інших зобов`язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов`язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

Згідно з меморіальним валютним ордером № 1 від 24 липня 2007 року Філія АТ «ОТП Банк» в м. Вінниця видала ОСОБА_1 25000 дол. США, що еквівалентно 126250 грн відповідно до умов кредитного договору № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року (а. с. 18).

09 вересня 2015 року ПАТ "ОТП Банк" направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудові вимоги вих. № , № відповідно, про те, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року банк вимагає дострокового виконання зобов`язань за ним впродовж 30 календарних днів з дати відправлення цих вимог та сплатити наступні суми: суму кредиту в розмірі 21171,73 дол. США, суму процентів за користування кредитом в розмірі 3225,33 дол. США (а. с. 20-21).

Згідно зі списком згрупованих поштових відправлень № 11821 та фіскального чеку Вінницької дирекції УДППЗ «УКРПОШТА» досудові вимоги направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлені 14 вересня 2015 року (а. с. 22).

У розрахунку заборгованості за кредитним договором № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року зазначено, що станом на 09 вересня 2015 року залишок заборгованості за кредитом складає 21171,73 дол. США, сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 24 липня 2014 року по 08 вересня 2015 року - 3225,33 дол. США, сума пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 09 вересня 2014 року по 22 вересня 2014 року - 39,90 грн (а. с. 23).

Відповідно до інформації НБУ офіційний курс 1 гривні до 1 долара США станом на 09 вересня 2015 року становить 22,416926 (а. с. 24).

Положеннями статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін (частина перша статті 530 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Задовольняючи позов в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовуються належними та допустимими доказами невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що свідчить про наявність правових наслідків відповідальності поручителя перед кредитором, проте, вирішуючи спір, місцевий суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), отже пред`явлення банком вимог до поручителя має бути здійснено в межах шести місяців з часу прострочення погашення чергового платежу.

За таких обставин, порука на момент подачі 21 вересня 2015 року позивачем позову, відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, припинилася у зв`язку зі сплином шестимісячного строку з часу виникнення у позичальника заборгованості по сплаті кредиту, оскільки, як встановлено у п. 2.3 додаткового договору до кредитного договору № 2 від 22 травня 2014 року, ОСОБА_1 прострочено сплату кредиту 23 січня 2014 року, отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимог банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивачем підтверджено заявлені ним вимоги належними та допустимим доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні графіки здійснення щомісячних платежів та виписка по рахунку, що, в свою чергу, унеможливлює перевірку розміру кредитної заборгованості позивача, правомірність і відповідність нарахованих процентів та пені, а із розрахунку заборгованості неможливо встановити якими даними керувався банк при нарахуванні позичальнику заявлену суму заборгованості, яка, окрім іншого, має бути підтверджена первинними документами.

Оцінивши доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд цієї справи по суті заявлених вимог в суді першої інстанції апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а. с. 37). Вказана ухвала з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлена ОСОБА_2 на таку адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 38), проте нею не отримана у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а. с. 41).

21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи у його відсутності (а. с. 44).

22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 направлено повістку про виклик до суду 12 листопада 2015 року, яку вона також не отримала у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а. с. 47-48).

Згідно з положеннями статті 74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Якщо насправді особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Таким чином, ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про час та дату призначення в справі судового засідання, оскільки судова повістка їй не була вручена, а повернулася до суду першої інстанції з відміткою на конверті «за закінченням терміну зберігання». Разом із тим, суд першої інстанції не використав інші можливі, передбачені статтею 74 ЦПК України 2004 року, способи повідомлення відповідача 2 про розгляд справи і вручення їй судової повістки.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 2-4676/11.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в оскаржуваній його частині в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині задоволених вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги в розмірі 12305,40 грн стягнути з АТ «ОТП Банк», який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк», а судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2015 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № ML-B00/041/2007 від 24 липня 2007 року в розмірі 546946 грн 99 коп, та постановити в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог до неї відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» (, адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 43) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2 ) 12305,40 грн сплаченого нею судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. М. Шемета

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 11 червня 2019 року.