Справа №263/767/19
Провадження № 2/263/700/2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е
24 червня 2019 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Шпичак Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя в порядку підготовчого провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
В С Т А Н О В И В :
Представник позивача звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житлове приміщення від 20.01.1995 року та до горову дарування частки квартири від 09.12.2014 року.,По вищевказаній адресі позивачка проживає з батьками відповідач по справі є її братом але з 2002 року за зазначеною адресою він не проживає, даний факт підтверджується довідкою, та показаннями свідків. На підставі викладеного просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .
Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності та задоволення позову.
Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на право власності на житлове приміщення від 20.01.1995 року зазначено що квартира яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 .
Згідно технічного паспорту на квартиру що знаходиться у власності громадки ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно договору дарування громадянин ОСОБА_6 , та громадянка ОСОБА_2 , передає у дарунок 2/3 частки трьох кімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 55,2 кв.м., в тому числі жилою площею 35,9 кв.м.
Згідно з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2014 року видано приватним нотаріусом Лашиною Наталією Геннадіївною, зазначено що ОСОБА_2 належить 2/3 частки у квартирі розташованої за адресою АДРЕСА_3 .
Згідно з акту виданого співвласниками багатоквартирного будинку зазначено що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаюча за адресою АДРЕСА_3 проживала разом з чоловіком ОСОБА_6 про що є відповідні підписи сусідів.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали шлюб 27.06.1997 року, актовий запис №352.
Згідно з Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.11.2010 року зазначено що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвали шлюбні відносини.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачкою жодним чином не були спростовані доводи даного позову.
У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Крім того відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому».
Враховуючи вище наведені норми законодавства, та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановленого законодавством строку, що в свою чергу перешкоджає позивача здійсненню його права користування та розпорядження належною квартирою, позов підлягає задоволенню, а відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 15, 391,405 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги тавника позивача ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням,-, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 втартившим право користування квартирою АДРЕСА_4 .
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.
Суддя Шевченко О.А.