Справа № 355/1305/17
Провадження № 2/355/119/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Литвиненко О.Л.

секретаря Котенко Л.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Баришівка Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та визнання права власності на майно

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та визнання права власності на майно. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30.09.1977 року між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано шлюб виконкомом Гружчанської сільської ради Конотопського району Сумської області, свідоцтво про шлюб видане відділом реєстрації актів цивільного стану по Конотопському районі реєстраційної служби Конотопськогор міськрайоннного управління юстиції у Сумській області. 04.10.2014 року між позивачем та відповідачкою по справі було розірвано шлюб Святошинським районним судом м. Києва. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі за кошти, які належали позивачу, сторони придбали 28.07.2000 року за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходився незавершений будівництвом будинок. В день посвідчення договору позивач ОСОБА_2 прибув до нотаріуса без паспорта. Тому договір купівлі-продажу даної земельної ділянки був посвідчений на ім`я дружини ОСОБА_3 . На підставі договору купівлі продажу від 03 листопада 2006 року Баришівський районним відділом земельних ресурсів на ім`я відповідачки був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 49.В заявленому позові позивач ОСОБА_2 зазначає, що вказану земельну ділянку сторони придбали за грошові кошти, які належали позивачу особисто, оскільки вони були надані його матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До 2000 року мати позивача постійно проживала в с АДРЕСА_2 Долинське Мелітопільського району Запорізької області. У зв`язку з втратою батька позивача в ОСОБА_4 погіршився стан здоров`я і вона попросила позивача забрати її до нього. У зв`язку з тим, що позивач не мав можливості прихистити у себе ОСОБА_4 , остання продала свій будинок, а на виручені кошти придбати будинок поблизу ОСОБА_2 .. Після купівлі земельної ділянки мати позивача переїхала на постійне місце проживання з села Долинське до незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_2 неодноразово змінював та доповнював свої позовні вимоги. В останньому уточненому позові просить визнати земельну ділянку АДРЕСА_3 загальною площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка зареєстрована на ім`я, ОСОБА_3 особистою власністю ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,15 га розташовану по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та місце розгляду справи увідомлений своєчасно та належним чином, його інтереси представляє адвокат Куценко Н.В., що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність позивача по справі

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання уточнені позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день та місце розгляду справи увідомлена своєчасно та належним чином. Про дату час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом розмішення оголошення про виклик відповідача на сайті Судової влади Баришівського районного суду Київської області, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність відповідачки по справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 відповідно до якого матір`ю вказано ОСОБА_7 . 30 травня 1962 року укладено шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_9 ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

30.09.1977 року Виконкомом Гружчанської сільської ради Конотопського району Сумської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки ОСОБА_11 ), повторне свідоцтво про шлюб серї НОМЕР_4 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по Конотопському районі реєстраційної служби Конотопськогор міськрайоннного управління юстиції у Сумській області.

19.07.2000 року було укладено договір купівлі-продажу, за яким мати позивача ОСОБА_4 продала ОСОБА_12 житловий будинок розташований в АДРЕСА_4 за 5 000 гривень.

28.07.2000 року укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 , за яким ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 за 546 гривень 75 копійок. Водночас відповідно до копії розписки від 28.07.2000 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продав ОСОБА_4 земельну ділянку за три тисячі доларів по курсу НБУ, за адресою АДРЕСА_1 , кошти за продану земельну ділянку ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_4 в повній сумі.

Згідно із статтею 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

03.11.2006 року видано державний акт на ім`я відповідачки ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2000 року №1-1832, яка розташована по АДРЕСА_1 . Акт зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 49. Присвоєно кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Виконавчим комітетом Селичівської сільської ради.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною 1 статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Частина 1 статті 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону «Про ратифікацію Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 3 ч. 1ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Постановою Верховного Суду України 25.11.2015 (справа N 6-2333цс 15), викладена правова позиція, відповідно до якої, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: - час набуття такого майна; - кошти, за які таке майно було набуте «джерело набуття); - мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Така позиція узгоджується з висловленими висновками в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.06.2016 № 607/22446/13, Постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 №6-1327цс15.

Верховний Суд України в своїй постанові №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" в п. 30 пояснив при вирішенні спору про поділ майна, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63., ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Судом встановлено, що земельну ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 придбано за особисті кошти позивача, які він отримав від своєї матері ОСОБА_4 .

Дані обставини в судовому засіданні підтвердила свідки ОСОБА_5 , яка була головою садового товариства «Ільта» і коли дізналась, що з`явились земляки із Запорізької області, познайомившись з ними, мати ОСОБА_2 говорила, що продала в Мелітополі будинок та приїхала до сина. Свідок ОСОБА_5 вказала, що була присутньою коли ОСОБА_4 віддавала гроші продавцю земельної ділянки. Відповідачки вона ніколи не бачила, обробляли земельну ділянку позивач та його мати.

Також встановлені судом обставини підтвердила свідок ОСОБА_6 в судовому засідання, що вона була свідком того як ОСОБА_4 в 2000 році, віддавала гроші за купівлю сину земельної ділянки, оскільки боялась без свідків віддавати гроші. Так як в позивача не було паспорта, то оформили земельну ділянку на відповідачку. Відповідачку ОСОБА_6 бачила лише коли купляли земельну ділянку, більше її не було.

Відповідачка ОСОБА_3 на неодноразові виклики в судові засідання не з`являлась, належним чином увідомлялась про день та час розгляду даної справи, суду не надала будь-яких доказів щодо придбання даної земельної ділянки за її особисті кошти чи за спільні кошти подружжя ОСОБА_11 .

Тому суд вважає, що дана земельна ділянка № 4 АДРЕСА_1 загальною площею 0,15 га є особистою власністю ОСОБА_2 і позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч.1 ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Поскільки судом визнається земельна ділянка АДРЕСА_1 загальною площею 0,15 га особистою власністю ОСОБА_2 , то є всі підстави визнати за ним право власності на дану земельну ділянку.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_5 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

Встановлені судом обставини підтверджуються:

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 07.07.1955 року народження, в якому матір`ю вказана ОСОБА_7 ;

- копією свідоцтва про одруження від 30.05.1962 року серії НОМЕР_3 , за яким ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_9 ;

- копією паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_7 ;

- копією ідентифікаційного номера ОСОБА_2 № НОМЕР_8 ;

- копією договору купівлі-продажу від 19.07.2000 року серії АВМ №424385 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 ;

- копією договору купівлі продажу від 28.07.2000 року серії АВМ №682587 укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 ;

- копією розписки написаної ОСОБА_13 від 28.07.2000 року відповідно до якої останній отримав від ОСОБА_4 три тисячі доларів за продаж земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 ;

- копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , який видано на імя ОСОБА_3 на піставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 28.07.2000 року;

- копією заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2014 року по справі №759/12672/14-ц;

- копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 від 08 листопада 2013 року;

- іншими матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 81, 141, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. 328, 658 ЦК України, ст 57, 65 СК України п. 30 Постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Визнати земельну ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 особистою власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_5 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07.06.2019 року.

Суддя Баришівського

районного суду О. Л. Литвиненко