ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/11063/18

Номер провадження 22-ц/816/1757/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2018 року в складі судді Хитрова Б.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 31 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, який уточнила (а.с. 22 - 24), до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробиче об'єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у тому числі вихідної допомоги, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 71843,21 грн., у тому числі суму вихідної допомоги в розмірі 25020,08 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23918,34 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 957,62 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 січня 2019 року заяву ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про перегляд вищевказаного заочного рішення суду від 31 жовтня 2018 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПАТ «СМНВО» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому, відповідач вказує на ту обставину, що суд першої інстанції допустився помилки при розрахунку середнього заробітку, оскільки кількість робочих днів за період з 01 серпня 2018 року по 30 жовтня 2018 року становить 39. Крім того, товариство вважає, що день розгляду справи судом не повинен враховуватись при розрахунку.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», а 31 липня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 12 - 14).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа борг відповідача по виплаті заробітної плати станом на липень 2018 року становив 71843,21 грн. (а.с. 15).

Ураховуючи ту обставину, що на день звільнення позивача з роботи з нею не було проведено повного розрахунку, тому ОСОБА_1 також просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з роботи заробітна плата у розмірі 71843,21 грн., в тому числі вихідна допомога у сумі 25020,80 грн. їй виплачена не була, тому вважав, що вказана сума заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2018 року по 22 жовтня 2018 року включно, що становить 57 робочих днів підлягають стягненню у сумі 23918,34 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану нею роботу порушено з боку відповідача, оскільки останній станом на момент звільнення позивача з роботи по день ухвалення судом рішення не виплатив йому заробітну плату за виконану роботу, в тому числі і суму вихідної допомоги, тому позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими.

Відповідач, у свою чергу, не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем або наявності заборгованості у меншому розмірі, ніж заявлено у позові.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «Сумське НВО» не було виплачено сум, що належали їй від підприємства, то є підстави і для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, але за період 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року (дата ухвалення рішення суду).

При цьому, колегія суддів вважає, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не взяв до уваги обставин того, що відповідно до наказу ПАТ «Сумське НВО» від 21 березня 2014 року за № 75 на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень (робочі дні: понеділок, вівторок, середа).

Разом з тим, на думку колегії суддів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції правильно керувався наданою ПАТ «Сумське НВО» довідкою від 10 жовтня 2018 року за № 16-07/1257 про розмір середньоденної заробітної плати позивача без відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору у сумі 419,62 грн. (а.с. 28).

Однак, у період затримки розрахунку з 01 серпня 2018 року (наступний день після звільнення) по 31 жовтня 2018 року (дата ухвалення рішення суду) кількість робочих днів становила 39 (серпень - 13 робочих днів; вересень - 12 робочих днів; жовтень - 14 робочих днів), а не 57, як помилково визначив суд першої інстанції.

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює 16365,18 грн. (419,62 грн * 39 робочих днів) з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів, а не 23918,34 грн., як помилково визначив суд першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення судом першої інстанції кількості робочих днів при обчисленні позивачу розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У той же час, доводи апеляційної скарги про те, що у розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не повинен включатися день ухвалення судом першої інстанції рішення, тобто 31 жовтня 2018 року включно, не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Враховуючи вищевикладене, кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні обраховується по день постановлення рішення включно. Отже, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з неповним з'ясуванням обставин у справі, тому таке рішення суду в оскаржуваній частині на підставі ст. 376 ч. 1 п. 1, п. 4 ЦПК України підлягає зміні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача, - зменшенню до 16365,18 грн. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, ч. 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2018 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 16365 грн. 18 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів.

В іншій частині заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина