ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/405/13-ц Номер провадження 22-ц/814/838/19Головуючий у 1-й інстанції Киричок С.А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Абрамова П.С., Обідіної О.І.,

секретаря: Лимар О.М.,

за участі: представника позивача - Коваленка Р.Й., відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року, прийнятого під головуванням судді Киричок С.А. в м. Гадяч

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом. Зазначав, що 10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір № PLQ0GA щодо надання кредиту в сумі 36 781,44 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 11 липня 2023 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ними було укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_3 надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Просило суд на рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу, виселити ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначеній квартирі.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що у справі відсутні докази на підтвердження викладених позивачем обставин. Крім того, висновок судово-почеркознавчої експертизи від 22 липня 2014 року № 5851 підтверджує, що в заяві на видачу готівки від 10 липня 2008 року № 1 підпис виконаний не ОСОБА_3

Рішення оскаржив ПАТ КБ «ПриватБанк», в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № PLQ0GA, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 36 781,44 доларів США, зі сплатою 15 % річних строком погашення до 11 липня 2023 року.

Того ж дня на забезпечення вказаного договору між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 ( т.1, а.с.17-19).

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2008 року відповідачем сплачено 13 170,60 доларів США, що підтверджується квитанціями про внесення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором та розрахунком оплати.

Згідно розрахунку банку у ОСОБА_3 виникла заборгованість, яка станом на 17 грудня 2012 року становила 54 944,59 доларів США, з яких: 30 726,84 доларів США - заборгованість за кредитом, 10 304,24 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 669,30 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8 598,01 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 2 614,92 доларів США - штраф (процентна складова) .

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 22 липня 2014 року № 5851 підпис від імені ОСОБА_3 у заяві на видачу готівки від 10 липня 2008 року № 1, розташований у рядку «отримувач» виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував, тим що, позивачем не доведено факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 30 тис. доларів США, а отже відсутнє перебування сторін у зобов'язальних відносинах за кредитним договором та договором іпотеки.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вбачається, що у період з часу укладання кредитного договору- 10 липня 2008 року по 28 вересня 2010 року ОСОБА_3 виконував взяті на себе зобов'язання за указаним договором щодо погашення заборгованості, сплативши 13 170,60 доларів США.

Факт укладення та підписання кредитного договору та договору іпотеки відповідачем не заперечується, а часткове погашення заборгованості за кредитом вказує на визнання ним договору, кредитний договір не визнавався у встановленому законом порядку недійсним.

При цьому згідно з частиною другою статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Крім того, ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру за іпотечним договором, укладення якого відбулося після підписання вказаного кредитного договору, і цим самим підтвердив наявність свого зобов'язання перед банком за вказаним договором саме у визначеній у ньому сумі.

Колегія суддів критично оцінює твердження відповідача, які ним озвучені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в лютому 2019р. щодо отримання ним 10 липня 2008р. готівки в сумі 6000 доларів США. Заява про отримання зазначеної суми була ніби-то сфотографована на мобільний телефон дружиною ОСОБА_3 (т.3, а.с. 63-69,93).

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, суд першої інстанції не досліджував та не давав оцінки доводам відповідача про отримання ним готівки в сумі 6000 доларів США. Разом з цим ОСОБА_3 не обгрунтована неможливість подання даного доказу в ході розгляду справи районним судом.

Між тим, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» категорично заперечує факт видачі ОСОБА_3 10 липня 2008р. грошових коштів в сумі 6000 доларів США, стверджуючи, що підтвердженням отримання ОСОБА_3 кредиту у сумі 30 тис. доларів США є факт передачі останнім в іпотеку квартири за іпотечним договором.

У жовтні 2014р. ОСОБА_3 звертався до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору від 10 липня 2008 року. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено ( т.4, а.с.62-72).

12 березня 2019р. ОСОБА_3 до Гадяцького районного суду Полтавської області подана позовна заява про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, визнання договору іпотеки квартири та договору поруки припиненими, відшкодування збитків ( т. 4, а.с. 12-22).

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Між тим, кредитний договір 10.07.2008р. підписаний ОСОБА_3 , іпотекодавцем за договором іпотеки є самОСОБА_4, який на день укладення цього правочину своїм підписом підтвердив укладення договору іпотеки, що, у свою чергу, також свідчить про те, що з липня 2008 року йому було достеменно відомо про розмір кредитних коштів, отриманих за кредитним договором.

Отже, за наведених обставин та чинності, як кредитного договору, так і договору іпотеки, укладених між сторонами 10 липня 2008р., того, що відповідач виконував умови договору та сплатив на його виконання 13 170,60 доларів США і передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру в повернення кредиту, наданого у вигляді непоновлювальної лінії в сумі 36781,44 долари США і цим самим підтвердив наявність свого зобов'язання перед банком за вказаним кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог банку та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу та виселення ОСОБА_3

Обговорюючи розмір заборгованості, розрахованої банком, підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування 30 726,84 доларів США - заборгованість за кредитом.

Відносно 10 304,24 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, колегія суддів, виходячи з висновків, викладених в постанові від 28 березня 2018 року ( у справі № 444/9519/12)Великої Палати Верховного Суду про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, вбачає, що 14 травня 2012р. банком ОСОБА_3 надіслана вимога про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Вимога надіслана боржнику 28 травня 2012р., що підтверджується реєстром претензій (т.1, а.с.9-10).

Таким чином, заборгованість по процентах має визначатись після спливу тридцятиденного строку після надіслання ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредитних коштів - з 1 липня 2012р. та, як вбачається з розрахунку наданого банку, становить 8180,33 долара США. Загалом - 38 907,17 доларів США.

Згідно п. 5.1.5 та 5.3 Кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору за кожний день просрочки. При цьому, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

З врахуванням строку виконання вимоги банку з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 5400,41 доларів США, що еквівалентно 43149, 27 грн. (за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.12.2012р.).

Що стосується позовних вимог банку про стягнення 2 669,30 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, то колегія суддів виходить з положень Закону України «Про захист прав споживачів», які регулюють відносини за договором про надання споживчого кредиту.

Так, згідно із ч.5 ст.11, ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Законупро несправедливі умови вдоговорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, резервування коштів.

Згідно з абзацами 2, 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону , є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу.

При цьому банк нараховував комісію за користування кредитом,що є незаконним, а тому вимоги щодо 2 669,30 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом задоволенню не підлягають.

Умовами п.5.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому за наявності вимог про стягнення пені вимоги щодо стягнення з відповідача штрафів задоволенню не підлягають.

Виходячи з викладеного, на підставі вимог ст.ст.33,39,40 Закону України «Про іпотеку» та п.22 договору іпотеки квартири за наявності заборгованості за кредитним договором № PLQ0GA від 10 липня 2008р. в розмірі 38 907,17 доларів США по кредиту і процентах та 43 149,27 грн.- пені, підлягають задоволенню вимоги позивача про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши ціну предмета іпотеки при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідач підлягає виселенню з вказаної квартири.

Разом з тим, зважаючи на те, що вказана квартира використовується як місце постійного проживання відповідача, слід застосувати положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відстрочивши виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Пропорційно за розміру задоволених вимог згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3555,7 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLQ0GA від 10 липня 2008р. в розмірі 38 907,17 доларів США ( що складається з 30726,84 доларів США - заборгованості за кредитом, 8180,33 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом) та 43 149,27 грн.- пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши ціну предмета іпотеки при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відстрочити до закінчення дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3555,7 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: П.С. Абрамов

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 22.03.2019 р.