Головуючий у 1-й інстанції Кулик С.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Попової С.А.,

суддів: Мироненко І.П., Принцевської В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2019 року, ухваленого в складі судді Кулик С.В., повний текст рішення складено 19 березня 2019 року, по цивільній справі

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2011 року на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03.01.2012 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на зміну його сімейного стану і народження у нього у другому шлюбі із ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. доньки - ОСОБА_6 , яку він також зобов`язаний матеріально утримувати. Зазначав, що окрім його заробітної плати, що в середньомісячному обчисленні складає 8692,95грн., його родина не має інших джерел, бо дружина не працює. У зв`язку із погіршенням матеріального становища просив зменшити розмір стягуваних на доньку ОСОБА_4 аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зменшено розмір аліментів, визначених та стягнутих рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.01.2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. У зв`язку з цим відкликано виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області на підставі рішення Жовтневого районного суду від 03.01.2012 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.01.2012р. з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини доходів щомісячно, починаючи з 05.12.2011р. та до її повноліття, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 8). За виданим судом виконавчим документом у листопаді 2014 року відкрито виконавче провадження, по якому у платника аліментів наявна заборгованість, сукупний розмір якої, перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с. 12, 14-17, 32).

Шлюб між сторонами розірвано за рішенням цього ж суду від 16.11.2011 року (а.с. 9).

Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю (а.с. 32).

Позивач ОСОБА_3 з 22.09.2012р. перебуває у другому шлюбі із ОСОБА_5 (а.с. 10), від якого має неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Згідно довідки КП «Маріупольське трамвойно-тролейбусне управління» № 404 від 15.08.2018р., ОСОБА_3 працює на посаді з 17.02.2018р., заробітна плата з лютого по липень 2018 року склала 52157,68грн. (13). За лютий 2019 року нарахована заробітна плата ОСОБА_3 становить 13407,41грн., з якої, окрім податків і обовязковихплатежів стягуються аліменти із заборгованістю в розмірі 50% (а.с. 45).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що з часу стягнення з ОСОБА_3 аліментів змінилось його сімейне і матеріальне становище у зв`язку із народженням дитини у другому шлюбі, через що наявні підстави для зменшення аліментів до 1/6 частини доходів платника аліментів, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

З такими висновками суду в повному обсязі погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_3 , відповідні їм правовідносини, позиціям сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон - ст.ст. 182, 192 СК України, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку із зміною сімейного стану платника аліментів, що безумовно тягне за собою, як погоджується колегія суддів, тягар матеріального утримання і другої дитини, перед якою платник аліментів має також зобов`язання, передбачені ст. 180 СК України.

Вчиняючи перевірку законності і обгрунтованості судового рішення та аналіз доводів апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Факт наявності заборгованості по сплаті алміентів, на яку вказує представник відповідача в апеляційній скарзі, не впливає на розв`язання вимоги про зменшення розміру аліментів, бо не відносить до критеріїв, унормованих диспозицією ст. 192 СК України.

Доводи відповідача про можливість сплати ОСОБА_3 аліментів на двох дітей в розмірі 50% від всіх його доходів (по ? кожній дитині) є узагальненою вимогою, без врахування конкретних обставин по даній справі і вище окресленого сімейного стану платника аліментів, який змінився у зв`язку з народженням дитини ОСОБА_6 , 2012р.н., в порівнянні із часом ухвалення рішення в січні 2012 року про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , 2004 р.н. Тому ці доводи не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Заперечення відповідача проти зменшення сплати аліментів внаслідок стверджуваної в апеляційній скарзі неправомірної поведінки батька дитини ОСОБА_3 , який жодним чином не бере участі у вихованні дитини, не є юридично обґрунтованими, бо поняття матеріального утримання дитини і поняття участі батька у вихованні свої дитини не мають компенсаторного значення.

Потребування додаткових витрат на розвиток здібностей доньки ОСОБА_4 , пов`язаних із спортивними танцями, лежать в площині інших відносин, аніж по даній справі, що регулюються положеннями ст. 185 СК України.

Посилання у змісті рішення на те, що дружина позивача знаходиться у нього на утриманні, не вплинуло на правильність вирішення справи, оскільки відзначення цієї обставини не є юридичним показником в розумінні ст. 84 СК україни, а вказує на відсутність доходу у дружини, що не спростовано в ході судового розгляду справи і таких доказів не преставлено до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи дотримання вимог законодавства щодо гарантованого дитині мінімального рівня забезпечення, колегією суддів вчинено математичну перевірку присуджених судом аліментів у зменшеному вигляді, з проекцією на отримуваний платником аліментів заробіток.

Згідно встановлених законами України про державний бюджет даних прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років станом на момент прийняття судом першої інстанції становив 2027 гивень. (з 01.01.2019р.). А 50 % мінімально гарантованого розміру аліментів складає 1013,50грн.

Заробітна плата ОСОБА_3 в лютому 2019 року за відрахуванням податків і обов`язкових платежів за відомостями з місця його роботи складала 10987,97грн. (13407,41-2419,44) (а.с. 45). 1/6 частина, яку відшукує позивач, складає 1831,33грн. (10987,97грн.:6), що значно перевищує гарантований державною мінімум (1013,50грн.), унормований ч. 2 ст. 182 СК України.

Отже, доводи в апеляційній скарзі про обмеження права дитини ОСОБА_4 на необхідне і достатнє матеріальне забезпечення з боку батька не є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги в наведеній частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, рішення суду в частині вказівки мінімального рівня стягуваних аліментів не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає зміні з наступних підстав.

Судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення вірно із дотриманням вимог сімейного законодавства вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України).

Проте, в резолютивну частину оскаржуваного рішення полягла вказівка мінімальної межі стягуваних з ОСОБА_3 аліментів, не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що було помилково трансформовано із минулого рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03.01.2012р., виконавчий лист за яким було відкликано.

Зазначена вказівка не є такою що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України і має бути виключена із прив`язкою на гарантований законодавцем мінімальний рівень сплачуваних аліментів на рівні, не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення в частині вказівки на мінімальний рівень стягуваних аліментів не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з порушенням норм матеріального, таке рішення у відповідній частині за положеннями п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні на вказівку з дотриманням вимог ч. 2 ст. 182 СК України згідно вищенаведеного мотивування.

Порушень норм процесуального права, з якими законодавець пов`язує підстави для скасування судового рішення в цілому або які б могли призвести до неправильного вирішення справи по суті спору, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2019 року змінити.

Виключити з абзацу 2 резолютивної частини рішення слова «ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», замінивши їх словами: «ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07 червня 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді: І.П.Мироненко

В.П. Принцевська