Справа №402/677/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"21" червня 2019 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді: Ясінського Л.Ю.

секретаря судового засідання: Кашнікова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Благовіщенське Кіровоградської області, цивільну справу в порядку спрощеного провадження, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог позивач зазначала, що 03.12.2010 року успадкувала житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом №2838 від 03.12.2010 року та витягом про державну реєстрацію прав №28283444 від 08.12.2010 року.

Після успадкування зазначеного будинку за власною згодою ОСОБА_1 прописала свого чоловіка - ОСОБА_2 , який 13.02.2018 року виїхав невідомо куди із зазначеного будинку та більше не повертався.

14 травня 2018 року рішенням №402/206/18 Ульяновського районного суду Кіровоградської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

ОСОБА_2 в зазначеному будинку не проживає більше одного року, що підтверджується документами, що додаються до позовної заяви та свідченнями свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також ОСОБА_2 не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, тому позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування вказаним житлом.

Отримання рішення суду про визнання ОСОБА_2 такого, що втратив право користування будинком, необхідне позивачу для зняття відповідача з реєстрації у відповідальності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р № 1382-1У, оскільки кількість зареєстрованих осіб впливає на розмір виплати соціальної допомоги, крім того, позивач подальшому має намір продати належний їй будинок.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте до початку розгляду справи надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом №2838 від 03.12.2010 року та витягу про державну реєстрацію прав №28283444 від 08.12.2010 року є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 .

В будинку з 2010 року зареєстрований відповідач, який не є членом сім`ї позивача, оскільки між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб згідно рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області ( а.с. 8-10).

Останній з 13.02.2018 року за місцем реєстрації не проживає та не знявся з реєстрації з попереднього місця проживання (а.с. 11,12,13 ), чим створює власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю.

Докази наявності поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Оскільки відповідач не є членом сім`ї власника житла, а тому відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду).

Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу

Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим).

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

В той же час, згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічні роз`яснення надав й Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.

За встановлених обставин, суд вважає, що позов про усунення власнику перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням внаслідок не проживання цієї особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 704,8грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1961 року народження таким, що втратив право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,8грн.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя: Л. Ю. Ясінський