Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 333/236/18

провадження № 61-4658св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року у складі судді Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2012 року у розмірі 61 003, 09 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2012 року у розмірі 61 003,09 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, проте позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, що є підставою для стягнення з неї кредитної заборгованості.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року відмовлено.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, виходив із того, що ОСОБА_1 пропущено строк апеляційного оскарження судового рішення, а поважних причин пропуску такого строку не наведено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 333/236/18 з Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 квітня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач пропустила строк для подання апеляційної скарги на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року з поважних причин, оскільки вона не була присутня в судових засіданнях і не отримувала копій судових рішень про відкриття провадження у справі та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року, про наявність указаного судового рішення їй стало відомо 26 листопада 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Наявні в матеріалах справи зворотні повідомлення про вручення судових рішень підписані не ОСОБА_1 , а невідомою особою. Зазначені обставини вказують на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено (а. с. 44).

Указане судове рішення було ухвалено за відсутності ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що справа розглядалася в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Копію рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 рокубуло надіслано на адресу ОСОБА_1 , 20 березня 2018 року, згідно з супровідним листом (а. с. 45) та працівниками пошти було вручено адресату «ОСОБА_1 » 05 квітня 2018 року, про що міститься її підпис, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 46).

З наявних у матеріалах справи довідки сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області місцем її проживання зазначено: АДРЕСА_1 (а. с. 39).

Апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції 20 грудня 2018 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із пропуском останньою строку на апеляційне оскарження з причин, визнаних судом неповажними, і надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням інших причин пропуску цього строку та попереджено про наслідки невиконання вимог цієї ухвали (а. с. 60).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно з пунктом 3 частини шостої вказаної статті, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

Тобто, ЦПК України не містить вичерпного переліку підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського судуз прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано, відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року, оскільки наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження були неповажними,так як копію рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року було надіслано на адресу ОСОБА_1 20 березня 2018 року, згідно з супровідним листом (а. с. 45) та працівниками пошти було вручено адресату «ОСОБА_1 » 05 квітня 2018 року, про що міститься її підпис, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 46).

Посилання ОСОБА_1 на те, що підпис на повідомленнях про вручення судових рішень їй не належать, не доведені належними доказами.

Колегія суддів виходить із того, що процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на незловживання процесуальними правами. Заявник пропустила строк апеляційного оскарження виключно із суб`єктивних, неповажних причин.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що заявником було наведено поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на правильність висновку суду не впливають, оскільки спростовуються матеріалами справи і встановленими апеляційним судом обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк