Справа № 352/1978/17
Провадження № 22-ц/4808/7/19
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про визнання іпотеки припиненою, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2017 року позивач звернувся в суд із даним позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати припиненою іпотеку згідно з іпотечним договором, укладеним 08 червня 2012 року між ним та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. у зв`язку з припиненням зобов`язання; виключити з Державного реєстру іпотек запис за №12597868 (про обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1 двох житлових АДРЕСА_2 , загальною АДРЕСА_3 76,8 АДРЕСА_4 ), який було внесено у зв`язку з укладенням та посвідченням 08 червня 2012 року іпотечного договору, зареєстрованого в реєстрі за №1122 приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. шляхом припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_5 , накладену 18 грудня 2007 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. у зв`язку з укладенням та посвідченням іпотечного договору в Єдиному реєстрі заборон за №12597633 шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вимоги позивач обґрунтував тим, що 08 червня 2012 року між ним та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір кредитної лінії №ВКЛ-2010538, відповідно до п. 1.1 якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності забезпеченості та цільового характеру використанні грошові кошти в межах відновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 170 000,00 гривень, який зменшується рівними частинами в останні 6 місяців відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку №1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною, зі сплатою за користування грошовими коштами у розмірі 25,99% річних з кінцевим терміном повернення до 07 червня 2015 року включно.

08 червня 2012 року між ним та АТ «Дельта Банк» також було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. та зареєстровано у реєстрі №1122.

Згідно з п. 2.1. даного договору Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 двох АДРЕСА_6 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06 травня 2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. за реєстровим №1183. Право власності на предмет іпотеки зареєстроване Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 29 жовтня 2009 року за реєстровим №26409275, про що надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2009 року №24286771.

08 червня 2012 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. до Державного реєстру іпотек було внесено запис №12597868 про реєстрацію іпотеки на підставі вищезазначеного іпотечного договору, а також внесено до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №12597633 про реєстрацію обтяження у виді заборони на нерухоме майно на підставі іпотечного договору,

16 червня 2016 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області у цивільній справі №352/1717/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено у задоволенні позовних вимог.

31 серпня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області залишено без змін рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили 31 серпня 2016 року.

3 липня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, якою відмовив ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» у відкритті касаційного провадження у даній справі.

Він двічі звертався із заявами до відповідача, в яких просив про вчинення дій щодо припинення обтяження, подальшого вилучення відповідних записів із реєстрів та про зняття заборони на предмет іпотеки, оскільки факт повного виконання його зобов`язань перед ПАТ «Дельта Банк» встановлено в судовому порядку, на що отримав негативні відповіді.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Знято арешт, накладений ухвалою Тисменицького районного суду від 29 грудня 2017 року, на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 двох АДРЕСА_6 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що АТ «Дельта Банк» правомірно та відповідно до умов підписання Договору здійснює нарахування по кредиту від 08 червня 2012 року №ВКЛ-2010538, укладеним між «Дельта Банк» та ОСОБА_3 . Рішення Тисменицького районного суду від 16 червня 2016 року про відмову у задоволенні позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не доводить факт припинення зобов`язань по кредитному договору, або того, що основне зобов`язання виконано повністю. Листом від 04 жовтня 2017 року Банк повідомив позивача про існування заборгованості за договором на суму 181 946, 93 гривень, що свідчить про факт неналежного виконання своїх зобов`язань з сторони ОСОБА_3 , тому позовна вимога про визнання іпотеки припиненою є необґрунтованою та недоведеною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На рішення суду від 26 лютого 2018 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення його вимог про визнання іпотеки припиненою є помилковим.

Суд не врахував положення ч.4 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В ухвалі апеляційного суду від 31 серпня 2016 року зазначено, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про те, що його грошове зобов`язання перед АТ «Дельта Банк» припинено. Отже, судом встановлено, що основне зобов`язання виконане повністю, оскільки звернення стягнення на заставлене майно визнано судами безпідставним.

Суд першої інстанції не перевірив наданий банком розрахунок заборгованості по кредиту та не встановив період виникнення заборгованості. Із розрахунку вбачається, що процентна ставка була змінена з 25,99% до 45,99% та не зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 181 69,55 гривень, які знаходилися на поточному рахунку. Однак судом було встановлено, що процентна ставка не є змінюваною. Його вина щодо прострочення кінцевого терміну повернення кредиту відсутня, оскільки у Банку була запроваджена тимчасова адміністрація і розрахунок з банком не було можливості здійснювати через блокування рахунків.

22 березня 2016 року він сплатив Банку борг та повідомив Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк». Однак, незважаючи на сплачені кошти та висновки суду про необґрунтоване нарахування процентів, та що у нього відсутня заборгованість перед АТ «Дельта Банк», Банком необґрунтовано розраховано за збільшеною процентною ставкою 55 043,72 гривень, внаслідок чого з 23 березня 2016 року штучно виник борг по тілу кредиту у розмірі 46 982,60 гривень, що мало наслідком безпідставне нарахування Банком інших платежів на загальну суму 181689,24 гривень.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, або закінчення строку основного зобов`язання. Частина 3 даної норми передбачає, що відомості про припинення іпотеки підлягають реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник АТ «Дельта Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення суду залишити без змін. На день звернення з позовом у позивача існувала заборгованість по кредиту, позичальник не повністю виконав зобов`язання перед кредитором і як наслідок, були відсутні правові підстави для припинення договору іпотеки та зняття обтяжень. Рішення Тисменицького районного суду від 16 червня 2016 року про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача НБУ про звернення стягнення на предмет іпотеки не доводить факт припинення зобов`язань по кредитному договору або того, що основне зобов`язання виконане повністю. АТ «Дельта Банк» правомірно та відповідно до умов підписаного договору здійснює нарахування по кредиту, укладеному між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 , позовна вимога про визнання іпотеки припиненою є необґрунтованою та недоведеною, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

08 червня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено Договір кредитної лінії №ВКЛ-2010538, відповідно до якого Позичальнику надавався кредит в сумі 170000,00 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 червня 2015 року включно, на умовах визначених цим Договором (а.с. 94-97).

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії (плати) за ведення кредитної справи, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим Договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: 1.4.1. Договір іпотеки житлової квартири, загальною площею 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 і належить ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 2.1. іпотечного договору від 08 червня 2012 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. за реєстровим №1123, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 двох АДРЕСА_6 (а.с. 99-101).

Іпотекою забезпечено виконання кредитних зобов`язань за Договором кредитної лінії від 08 червня 2012 року №НКЛ-2010538, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк».

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 року по цивільній справі №352/1717/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не замовляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національного банку України про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтував тим, що позичальник ОСОБА_3 платіжним дорученням №258 від 22 березня 2016 року сплатив банку-кредитору 84 998 гривень заборгованості за кредитом і тим самим виконав свої зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту. Тобто суд першої інстанції перевірив поданий Банком розрахунок заборгованості та прийшов до висновку, що зобов`язання боржником виконано. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» у відкритті касаційного провадження у даній справі (а.с. 142).

Листом від 04 жовтня 2017 року №6943 Банк повідомив позивача ОСОБА_3 про існування заборгованості за Договором кредиту від 08 червня 2012 року №ВКЛ-2010538, яка становить 181946, 93 гривень (а.с. 164).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2018 року провадження у даній справі було зупинено у зв`язку із відкриттям Тисменицьким районним судом провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки до набрання законної сили (а.с. 176).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року апеляційне провадження поновлено у зв`язку з набранням 09 липня 2019 року законної сили рішенням Тисменицького районного суду від 28 травня 2019 року (а.с. 195).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника відповідача, яка вимоги скарги заперечила, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підставою звернення до суду з позовом ОСОБА_3 стало те, що ним виконане основне зобов`язання перед Банком повністю, а тому юридичним наслідком належного виконання зобов`язання є його припинення. Іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, його виконанням, проведеним належним чином. Банк не визнає факт припинення правовідносин за договором кредитної лінії №ВКЛ-2010538 від 08 червня 2012 року.

Судом встановлено, що 08 червня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено Договір кредитної лінії №ВКЛ-2010538, відповідно до якого Позичальнику надавався кредит в сумі 170 000,00 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 червня 2015 року включно, на умовах визначених цим Договором.

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії (плати) за ведення кредитної справи, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим Договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: 1.4.1. Договір іпотеки житлової квартири, загальною площею 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 і належить ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 2.1. іпотечного договору від 08 червня 2012 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. за реєстровим №1123, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 двох АДРЕСА_6 .

Іпотекою забезпечено виконання кредитних зобов`язань за Договором кредитної лінії від 08 червня 2012 року №НКЛ-2010538, укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк».

Рішенням Тисменицького районного суду від 28 травня 2019 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Національний Банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням підтверджено, що заборгованість за договором кредитної лінії №ВКЛ-2010538 ОСОБА_3 сплатив АТ «Дельта Банк» 22 березня 2016 року. Після проведеного зарахування згідно заяви від 09 жовтня 2015 року та сплати процентів згідно платіжного доручення від 22 березня 2016 року у ОСОБА_3 відсутня заборгованість перед АТ «Дельта Банк» за процентами, що нараховані на підставі договору кредитної лінії №ВКЛ-2010538 від 08 червня 2012 року. У даній справі суд першої інстанції повторно перевірив нараховану Банком заборгованість і прийшов до висновку, що з 26 березня 2016 року позичальнику ОСОБА_3 штучно нараховано борг по тілу кредиту в розмірі 46982, 60 гривень, що у свою чергу призвело до безпідставного нарахування Банком усіх інших платежів на загальну суму 181 072, 53 гривень.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).

Судом встановлено факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням позичальником, заборгованість перед банком за кредитним договором відсутня.

Тому з огляду на те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими доводи позивача про задоволення вимог про визнання іпотеки припиненою.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту припинення зобов`язання та необґрунтовано не вважав іпотеку, якою забезпечувалося зобов`язання позивача за кредитним договором, припиненою.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору).

Судом встановлено що, посвідчивши іпотечний договір від 08 червня 2012 року, нотаріус наклав заборону відчуження квартири АДРЕСА_8 .

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення (далі - ЦПК України 2004 року), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі N 6-243цс14.

Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 711/4556/16-ц, провадження N 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку", пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги про зобов`язання зняти заборону на відчуження квартири виключити відповідний запис з Єдиного реєстру іпотек та зняти заборону на відчуження за іпотечним договором від 08 червня 2012 року.

Згідно ч.ч. 1, 10 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом повністю задоволено скаргу ОСОБА_3 , то з ПАТ «Дельта Банк» на його користь слід стягнути суму судового збору в розмірі 4800 гривень судового збору, сплачених за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, необхідним оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове. Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання іпотеки припиненою задовольнити.

Визнати припиненими зобов`язання за договором іпотеки від 08 червня 2012 року укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. зареєстрованим у реєстрі за №1122 у зв`язку з припиненням зобов`язання.

Виключити з Державного реєстру іпотек запис за №12597868 (про обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1 двох АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 76,8 АДРЕСА_4 ), який було внесено у зв`язку з укладенням та посвідченням 08 червня 2012 року іпотечного договору, зареєстрованого в реєстрі за №1122 приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П. шляхом припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_5 , накладену 08 червня 2012 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О.П., зареєстровану в реєстрі за №1123 у зв`язку з укладенням та посвідченням іпотечного договору в Єдиному реєстрі заборон за №12597633 шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 4800 гривень сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк