Єдиний унікальний номер: 511/1904/18
Провадження № 2/448/146/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.05.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Мостиська районна державна адміністрація Львівської області та служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що в період з 2003р. по 2012р. позивач ОСОБА_1 перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, за час яких у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказує, що дитина - син ОСОБА_4 проживає з разом із нею (позивачкою) в задовільних умовах та забезпечений необхідними речами.

Стверджує, що після розірвання відносин з позивачкою відповідач ОСОБА_2 без будь-яких причин самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини (сина), а саме: не бачиться та не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не бере участі у вихованні, не приділяє уваги його навчанню, взагалі не цікавиться долею дитини. Всі питання щодо виховання дитини вона (позивачка) вирішує самостійно без участі та підтримки відповідача.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 також не надає дитині матеріальної підтримки, хоча зобов`язаний це робити. Вважає, що оскільки відповідач є здоровим та працездатним, то має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини.

З огляду на наведене, просить суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягувати з нього в користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки усіх доходів боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка ОСОБА_1 була своєчасно та належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, а її представником подано письмову заяву про розгляд даної цивільної справи у відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, а подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позов визнає та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4

Представник третьої особи - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позовну заяву ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі та просить суд здійснювати розгляд даної справи без їх участі. Також надіслав на адресу суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (відповідача) №743/1/15/01-33 від 28.03.2019р.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Мостиської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини своєї неявки, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак надіслав на адресу суду Рекомендації до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 від 05.12.2018р. №02-29/1931.

Проаналізувавши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2003 року по 2012 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.05.2006р. батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 , позивачка по справі, та ОСОБА_2 , відповідач по справі.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 25.06.2018р. комісією Служби у справах дітей Роздільнянської районної держадміністрації Одеської області, дитина сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 в задовільних умовах, де є всі необхідні речі для розвитку дитини; відповідач ОСОБА_2 протягом шести років не займається вихованням дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно психолого-педагогічної характеристики учня КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №34 І-ІІ ступенів» - сина сторін ОСОБА_4 , за період навчання дитини в школі-інтернаті відповідач ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні та навчанні дитини. Дитина знаходиться з матір`ю у вихідні та канікулярні дні. Батько на виклики адміністрації школи не з`являється.

Відповідно до інформації Роздільнянської ЦРЛ Одеської області ОСОБА_2 не приймає участі в обстеженнях та лікуванні дитини - ОСОБА_4 , 2006р.н.

Рекомендаціями до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (відповідача) від 05.12.2018р. №02-29/1931, наданих комісією з питань захисту прав дитини Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, - встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , житель с.Тишковичі Мостиського району Львівської області, з 2012р. не контактує із сином ОСОБА_4 , 2006р.н., не допомагає матері у вихованні та утриманні дитини, самоусунувся від участі у житті сина, розуміє, що така поведінка є підставою позбавлення його батьківських прав, чого не заперечує. Рекомендовано позивачці ОСОБА_1 звернутися до органу піклування за місцем проживання із заявою про надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, щодо малолітнього сина ОСОБА_4

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, яке відбулось 27.03.2019 року, складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Згідно висновку органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області за №743/1/15/01-33 від 28.03.2019р. позивачкою ОСОБА_1 створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку малолітнього ОСОБА_4 , 2006р.н., дитина повністю перебуває на утриманні матері. Відповідач ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та утриманні дитини (сина ОСОБА_4 ) протягом останніх шести років; також відповідач не приймав участі у вихованні та навчанні сина за період його навчання у школі-інтернаті; відповідач не брав участі в лікуванні дитини; такий самоусунувся від участі в житті сина, не контактує з останнім. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд вважає, що факт свідомого нехтування відповідачем ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо виховання дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Поважних причини, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню сина ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 та ч.2 ст.15 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного суду України в п.16 постанови від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками.

Необхідно зазначити, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні і було встановлено, виходячи з поведінки відповідача та поданої ним заяви про визнання ним позову.

Враховуючи наведене та те, що в судовому засіданні дослідженими доказами доведено винну поведінку відповідача по відношенню до сина ОСОБА_4 , яка полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків (відповідач добровільно відмовився від виховання та утримання дитини, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав), суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини - малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча має таку можливість, а тому вважає можливим задовольнити позов про позбавлення відповідача батьківських прав щодо цієї дитини (сина ОСОБА_4 ), що, як вважає суд, відповідатиме її (дитини) інтересам.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2, ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Із роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч.2 ст.51 Конституції України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання дитини (сина ОСОБА_4 ), матеріалами справи підтверджено, що дитина перебуває на утриманні матері - позивачки ОСОБА_1 , у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.

Згідно з ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Окрім цього, відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України судом при визначені розміру аліментів враховано: матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням вразі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач ОСОБА_2 ухиляється від утримання дитини, а також те, що відповідач є фізично здоровим, є працездатним, останнім не подано доказів того, що такий має на утриманні інших дітей, непрацездатну дружину, батьків. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини та, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в частці від доходу батька, керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його (відповідача) заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Із зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну (зменшення або збільшення) розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, то на підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. (за позовні вимоги майнового характеру в частині стягнення аліментів на утримання дитини), а на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір при подачі позову (за позовні вимоги немайнового характеру в частині позбавлення батьківських прав) в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Мостиська районна державна адміністрація Львівської області та служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 04 від 12.05.2006 року, зроблений Надлиманською сільською радою Овідіопольського району Одеської області).

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.09.2018р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с.Наратай Іркутської області Російської Федерації, проживає: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, місцезнаходження: 67400, м.Роздільна, вул.Незалежності, 9, Одеської області, .

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак