ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 628/4079/18

Провадження № 22-ц/818/2605/19

12 червня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаззбут»,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року (суддя Демченко І.М.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Харківгаззбут» про визнання недійсними умов договору, що обмежують права позивача, як споживача, та примусове встановлення і забезпечення належних зобов`язань відповідача, спрямованих на дійсне забезпечення предмета договору за дійсною домовленістю сторін в межах цивільного законодавства,-

встановив:

У грудні 2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою до ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в якій просила:

- визнати недійсним положення п.1.3 Договору постачання природного газу побутовим споживачам, як такого, що унеможливлює свободу волевиявлення позивачки та суперечить п.1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- зобов`язати відповідача змінити формулювання п. 1.3 цього договору; визнання недійсним положення п.8.4 цього договору на підставі ч.ч. 2,3 ст.13, ч.2 ст. 627 ЦК України, ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- зобов`язати відповідача взяти на себе договірні зобов`язання, забезпечені відповідальністю щодо належного надання послуги з газопостачання з безперервного отримання природного газу, якісні показники якого відповідають ДСТУ 5542-87 та з величиною тиску, визначеною нормативними та технічними документами на газові прилади та пристрої, розташовані у помешканні позивачки;

- визнати недійсними п.5.2 абз. 11 та п.6.1 абз.4 зазначеного договору як таких, що суперечать ст.ст. 30, 34 Конституції України;

- зобов`язати відповідача встановити договором право позивача, забезпечене обов`язком і відповідальністю відповідача, на попереднє узгодження часу і мети прибуття представників відповідача до помешкання позивача з наданням доказів виконання ними службових обов`язків у вигляді оформленого на фірмовому бланку відповідача «Наряда-завдання» з переліком певних обов`язкових реквізитів;

- зобов`язати відповідача встановити договором права позивача на проведення контрольних перевірок якісних показників та тиску газу з наданням їй відповідних сертифікованих контрольно-вимірювальних приладів та документів про якість і безпечність газу;

- визнати недійсним положення п.4.4. вищезазначеного договору щодо встановлення об`єму спожитого позивачем газу оператором ГРМ, як такого, що суперечить п.п.10,17 Правил надання населенню послуг газопостачання; визнання недійсним положення п.4.11 того ж договору в частині визначення величини нарахування у випадку незгоди з розрахунком за газ;

- зобов`язати відповідача встановити договором визначення об`ємів спожитого позивачем газу за показниками належним чином сертифікованого газового лічильника, розташованого у її помешканні; визнання недійсним замовчування відповідачем у договорі надходження газу, що постачається, найменування нормативних документів, вимогам яких повинен відповідати газ, що постачається позивачу; зобов`язання відповідача вказати у договорі та у рахунках за газ найменування /назву/ походження газу, тощо.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з повідомлення, розміщеного у платіжці за спожитий у травні 2015 року газ позивачці стало відомо, що без її відома та згоди ПАТ «Харківгаз» начебто передав свої договірні права та обов`язки з постачання газу ТОВ «Харківгаз Збут», котре наразі є монополістом постачання газу по місту Куп`янську, та всупереч вимог ч.2 ст. 627, ч.1 ст. 628, ч.1 ст. 630 ЦК України, ч.1 ст. 17, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач із січня 2016 року розпочав масову кампанію з укладання Договорів постачання природного газу побутовим споживачам (далі «Договір»), пунктом 1.3 якого встановив, що він є договором-приєднанням, чим унеможливив та виключив право споживача, як сторони, що приєдналася, на свободу волевиявлення, включивши у договір умови, які є несправедливими та такими, що всупереч принципу добросовісності мають наслідками істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Також позивач зазначала, що з повідомлення відповідача вих. № 77 від 15.01.2016 року, їй стало відомо, що вона не має права споживати газ із газорозподільної мережі у разі її незгоди укласти саме договір-приєднання вцілому, чим унеможливлено будь-яке погодження змісту договору, висловлення волевиявлення, що на думку позивачки, є порушенням ч.1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того ОСОБА_1 , вказувала, що, оскільки вона, маючи статус особи з інвалідністю, не може відмовитися від послуг газопостачання, які надаються відповідачем-монополістом, та може їх одержати лише від ТОВ «Харківгаз Збут», однак відповідач безальтернативно нав`язує їй умови постачання газу.

Як наслідок вищезазначеного істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивачки, є отримані нею рахунки за спожитий у жовтні та листопаді 2018 року газ, в яких, зокрема, повідомляється, про начебто існуючу у позивачки заборгованість у 111,2 куб.м. газу, що виникла з 2015 року по 2018 рік з вини органу влади, рішенням якого унеможливлено вчасне виставлення відповідачем рахунків населенню з приведенням спожитого населенням газу до стандартних умов.

З метою захисту своїх прав, як споживача, ОСОБА_1 10.08.2016 року за вх. № 5525 зверталася до відповідача із заявою про укладення договору постачання природного газу з урахуванням складеного нею протоколу розбіжностей, проте 13.10.2016 року нею отримано повідомлення відповідача за вих. № 2297 від 16.08.2016 року про відмову у врахуванні запропонованих нею умов при укладенні договору.

Сторони по справі в судове засідання не з`явилися.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі обставини, що вказані в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Харківгаззбут» зазначило, що здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на постачання природного газу, вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфери енергетики та комунальних послуг України, згідно рішення НКРЕКП №633 від 11.05.2017 року. Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що запропоновані відповідачем умови договору постачання природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 повністю відповідають формі та умовам Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що з 01.07.2015 року ТОВ «Харківгаз збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на постачання природного газу, вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг України, згідно рішення НКРЕКП №633 від 11.05.2017 року.

ОСОБА_1 є споживачем житлово- комунальних послуг в тому числі споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 .

Встановлено, що однією з підстав подання позову була незгода позивача з укласти саме договір-приєднання вцілому, оскільки це унеможливлює будь-яке погодження змісту договору, висловлення волевиявлення, що на думку позивачки, є порушенням ч.1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів»

В силу ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 названої статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статі 203-204, 215, 626 ЦК України).

Недодержання вимог в прямо визначених законом випадках робить договір, як вид правочину, нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

При цьому, правом пред`явлення позову про визнання договору недійсним. відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України наділені сторони за договором, а також інші заінтересовані особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Він є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

В силу статей 3, 627 ЦК України, договорам притаманна така риса, як свобода договору, яка поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи, стабільність суспільних відносин, економічну та фінансову рівновагу.

Свободу договору можна визначити як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії та вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору.

За названими статтями, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначати умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв`язку; строк його дії; підстави і порядок припинення.

Договір може бути припиненим в установлений законом або договором спосіб.

Одностороння відмова від договору не допускається.

Відносини між суб`єктами ринку природного газу та оператором газорозподільних систем, регулюються нормами Кодексу газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (в редакції, що діють станом на день виникнення спірних правовідносин).

Постановами КМУ №758 від 07.10.2015 року та №867 від 19.10.2018 року затверджено перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям.

На території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу ПАТ «Харківгаз» постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям, визначено ТОВ «Харківгаззбут».

На виконання п.17 ч. 3 ст.4 ЗУ « Про ринок природного газу» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 30.09.2015 року №2496 затвердила правила постачання природного газу (далі-Правила).

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений позивачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Харківгаззбут», затверджений постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року -опубліковано в місцевій газеті «Слобідський край» №156 від 31.12.2015 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 року затверджений Кодекс газорозподільних систем.

Кодексом визначено, що оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Харківгаззбут» здійснює свою діяльність на підставі Статуту, відповідно до якого основним видом діяльності товариства є надання послуг з розподілу природного газу, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ.

Вищезазначена діяльність товариства здійснюється на підставі виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Ліцензії.

Відповідно до даних газорозподільного підприємства ПАТ «Харківгаз», що здійснює розподіл природного газу на території Харківської області, ТОВ «Харківгаззбут» формує вартісні показники, які відображають в квитанціях про сплату по кожному абоненту окремо.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином відмова споживача послуг, в даному випадку ОСОБА_1 від укладення договору суперечить вимогам ч.3ст.6ст.ст. 627, 630 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко