Справа № 755/3483/19
"12" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.,
при секретарі Грінкевич А.І.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,
В березні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 09 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач перестав цікавитись життям та здоров`ям сина, самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною, матеріально не допомагає.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, шляхом публікування оголошення на сайті «Судова влада», причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах міститься заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують.
Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 ») у період з 01 вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 09.01.13 року. (а. с. 10, 12-12 зворот.)
Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_4 , батьками якого записані - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . (а. с. 11)
30 серпня 2016 ОСОБА_1 (яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 ») та ОСОБА_9 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а. с. 15).
Згідно характеристик НВК «Ерудит» та Ліцею інформаційних технологій № 79 вихованець даних навчальних закладів ОСОБА_4 характеризується позитивно. Він виховується в повній сім`ї, мама - ОСОБА_1 , вітчим - ОСОБА_9 . Успіхами дитини батьки цікавляться, батьківські збори відвідують, участь в житті групи приймають, вітчим виконує функцію грошового забезпечення. Характер спілкування з дитиною демократичний. Вітчим - ОСОБА_9 є авторитетом для хлопця. (а. с. 19-20)
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно ст. 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії № 8 від 24 квітня 2019 року) № 103/4175/41/3 від 06 травня 2019 року, встановлено, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини. (а. с. 48-49)
Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є подругою позивача ОСОБА_1 показала, що з моменту знайомства з позивачем, вона ніколи не бачила відповідача. Відповідач дитиною не цікавиться та не утримує. Дитина про біологічного батька ніколи не цікавилась.
Свідок ОСОБА_12 , який є другом позивача з 2012 - 2013 року в судовому засіданні показав, що відповідача бачив лише 1 раз. Відносини з позивачем почались ще з Луганської області. Батька дитини ніколи не бачив. Зі слів позивача та дитини знає, що батько з дитиною не спілкується та не утримує.
Свідок ОСОБА_9 , який є чоловіком позивача з 2015 року в судовому засіданні показав, що відповідача ніколи не бачив.
З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, суд, вважає, за можливе застосувати до ОСОБА_3 такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав.
Що стосується вимоги про стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що дана вимога підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Часиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу на спростування позовних вимог заявлених позивачем.
Оскільки, відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріальної допомоги не надає, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі в розмірі 25% від всього заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, присуджує стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 к., а також стягнути з відповідача 768 грн. 40 к. в дохід держави.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 150, 164, 165, 180, 182-183 СК України, ст. 60 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 1-13, 76-82, 141, 209-211, 258-259, 263-265, 268, 354-355, 430 ЦПК України, суд,
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луганськ, громадянина України.
Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 25% від всього заробітку, алене менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 к. на користь ОСОБА_13 .
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 діб з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 червня 2019 року.

Суддя Н. О. Яровенко