Справа № 715/1700/17
Провадження № 2/715/6/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року смт. Глибока

Глибоцький районний Чернівецької області

у складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

за участю:

представника позивача Кравчука ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особа ОСОБА_2 про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації земельної ділянки -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 у вересні 2017 року звернувся до суду із позовом до Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що пунктом 1 рішення №54-17/17 від 11.08.2017 року XVII сесії VII скликання Луковицької сільської Ради Глибоцького району Чернівецької області йому, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_4 відмовлено, у наданні дозволу на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,50 га у с. Луковиця, з яких 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Просив суд визнати незаконним і скасувати вказане рішення та визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки в розмірі 0,50 га, в тому числі 0,18 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, котра розташована по АДРЕСА_1 на яку надано дозвіл на приватизацію рішенням 16 сесії 21 скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30.03.1994 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 листопада 2017 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 у якості третьої особи.

12 грудня 2017 року за клопотання представника позивача зупинено провадження у вказаній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_3 до Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що перебуває в провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області.

03 грудня 2018 року провадження у справі поновлено.

28 грудня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 про відвід судді Цуренка В.А., а справу передано на розгляд судді Григорчаку Ю.П.

28 січня 2019 року винесено ухвалу про заміну первісного відповідача Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області на належного відповідача Чагорську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області, оскільки було створено Чагорську ОТГ, яка об`єднала в своєму складі, в тому числі, Луковицьку сільську раду.

28 березня 2019 року судом винесено ухвалу про зупинення провадження у справі до вирішення по суті заяви про відвід головуючого судді.

02 квітня 2019 року заяву ОСОБА_2 про відсіві судді Григорчака Ю.П., задоволено, справа передана на розгляд судді Маковійчук Ю.В.

Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 07 травня 2019 року.

07 травня 2019 року в підготовчому судовому засіданні за заявою позивача, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, позовні вимоги в частині визнання незаконним і скасування рішення № 54-17/17 від 11.08.2017 року ХVІІ скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про відмову ОСОБА_3 , як спадкоємцю померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у наданні дозволу на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,50 га у АДРЕСА_1 залишено без розгляду. Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

В процесі розгляду справи позивачем неодноразово змінювалися та уточнювалися, позовні вимоги. Остаточна редакція позову, що розглядалася судом, стосувалася позовних вимог, в яких позивач просив суд визнати за ним, як спадкоємцем, право на завершення приватизації земельної ділянки в розмірі 0,25 га для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 на яку надано дозвіл на приватизацію рішенням 16 сесії 21 скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 31.03.1994 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому позивач посилався на те, що він є спадкоємцем за заповітом від 20.03.2008 року, після смерті своєї матері ОСОБА_4 Вказує на те, що рішенням 16 сесії 21 скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 березня 1994 року його матері ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,50 га в АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 району Чернівецької АДРЕСА_3 . Вважає, що таким чином його мати у березні 1994 року розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,50 га по АДРЕСА_1 , якою вона користувалася, зокрема, 0,18 га земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,32 га для ведення особистого селянського господарства. Посилається на те, що 17 червня 2013 року за його заявою приватним нотаріусом заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4

Вказує на те, що після проведених обмірів земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки складає 0,25 га, а тому просить суд визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 на яку надано дозвіл на приватизацію рішенням 16 сесії 21 скликання Луковицькою сільською радою Глибоцького району Чернівецької області від 31 .03.1994 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 просив суд позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак, звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути в їх відсутності, при цьому вказував на те, що так як позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення сесії залишено без розгляду, тому вони визнають позовні вимоги про визнання за позивачем права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, вказував на те, що приватизація не була розпочата.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволення позову слід відмовити, виходячи із наступного.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Разом із тим, суд вважає, що визнання позову відповідачем не може бути прийняте судом, оскільки немає законних підстав для його задоволення.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням 16 сесії 21 скликання Луковицької сільської ради від 30.03.1994 року «Про приватизацію земельних ділянок» п/п 325, ОСОБА_4 , надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,50 га у с АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області. З довідки Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернецької області № 196 від 11.03.2013 року, виданої ОСОБА_4 вбачається, що згідно по господарського обліку № НОМЕР_1 за нею закріплена земельна ділянка загальною площею 0,50 га, з них 0,18 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, котра розташована по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , померла, що свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 15.03.2013 року.

17.06.2013 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Бреславською-Григорчак С.О. на підставі заяви про прийняття спадщини, яка подана ОСОБА_3 , як спадкоємцем за заповітом, заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до заповіту від 20.03.2008 року, що посвідчений секретарем Виконавчого комітету Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області за реєстровим №131, померла ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «все моє майно, що буде належати мені на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те на що я за законом матиму право - заповідаю ОСОБА_3 ».

Третя особа ОСОБА_2 також подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Разом із тим, з огляду на те, що спадкування здійснюється на підставі заповіту, останній не спадкує будь якого майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4

Також судом встановлено, що господарство по АДРЕСА_1 належало до категорії колгоспних дворів і членами вказаного колгоспного двору були спадкодавець ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_2 , що встановлено рішеннями апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2014 року та від 13 серпня 2014 року, тому згідно вимог частини 4 ст.82 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають. Отже, третя особа ОСОБА_2 отримав право на частку майна вказаного колгоспного двору, у тому числі і на частку земельної ділянки.

Крім того, встановлено, що позивачу ОСОБА_3 рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні позову про визнання за ним права власності на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок і господарські споруди по АДРЕСА_1 . Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що вказаний житловий будинок є самочинно побудований.

Отже, судом встановлено, що між позивач ОСОБА_3 та третьою собою ОСОБА_2 існує невирішений спір щодо нерухомого майна по АДРЕСА_1 , так як позивач має право на його частку в порядку спадкування, а третя особа як на частку у майні колгоспного двору.

Крім того, судом встановлено, що рішенням №104-7/16 від 22.07.2016 року VII сесії VII скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність гр. ОСОБА_2 », затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 , площею 0,2745 га, цільове призначення якої 01.03 для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 Глибоцький район с. Луковиця АДРЕСА_4 . Першотравневій. Надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2745 га цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію права приватної власності. На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_3 оспорював вищевказане рішення органу місцевого самоврядування та просив скасувати запис про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 , однак, рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року, яке залишено в силі постановою Чернівецького апеляційного суду від 08.08.2018 року, відмовлено. Вказані обставини під час розгляду справи визнавалися учасниками справи.

Крім того, судом встановлено, що 12.07.2017 року позивач ОСОБА_3 , звернувся з письмовою заявою до Луковицької сільської Ради Глибоцького району Чернівецької області в якій просив орган місцевого самоврядування прийняти рішення яким, надати йому, як спадкоємцю померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , дозвіл на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,50 га у с. Луковиця.

Однак, рішенням № 54-17/17 від 11.08.2017 року XVII сесії VII скликання Луковицької сільської Ради Глибоцького району Чернівецької області позивачу відмовлено, у наданні дозволу на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,50 га у с. Луковиця, з яких 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться у АДРЕСА_1 . відмовляючи ОСОБА_3 у наданні дозволу на завершення приватизації орган місцевого самоврядування виходив із того, що подана ним заява не відповідає вимог мст. Ст. 116, 118, 120, 125 ЗК України та у зв`язку із відсутністю посилання в рішенні від 30.03.1994 року посилання на місце розташування та цільове призначення земельної ділянки площею 0,50 га.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою статті 1225 ЦК України.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).

Згідно ст.22 ЗК України (в редакції 1992 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (ні місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до п. 3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у постанові від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 01 січня 2002 року відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Тобто, у спадкоємця виникає право на завершення процедури приватизації землі та отримання державного акту про право власності на землю на своє ім`я лише в тому випадку, коли спадкодавець у встановленому законом порядку набув право користування земельною ділянкою, розпочав процедуру її приватизації, але не встиг завершити та отримати державний акт про право власності на землю.

Згідно із частинами першою та другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; та одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності безоплатно, в межах норм, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116).

Частинами 6-10 статті 118 ЗК України визначено порядок набуття громадянами безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Формування земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України, полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні (ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Позивачем в обґрунтування вимог не надані докази про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, її конфігурація, не надані дані про наявність суміжних землекористувачів чи землевласників.

А тому суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що він має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, є необґрунтованими, так як із встановлених обставин вбачається, що процедура приватизації земельної ділянки спадкодавцем не розпочалась, оскільки сам факт винесення Луковицькою сільською радою Глибоцького району Чернівецької області рішення «Про приватизацію земельних ділянок», якою надано дозвіл на приватизацію, в тому числі і спадкодавцю, не свідчать про те, що розпочата процедура приватизації земельної ділянки відповідно до вищезазначених норм законодавства України.

Судом встановлено, що життя спадкодавець не зверталася для встановлення меж земельної ділянки в натурі, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не надавалася.

Крім того, слід зазначити, що звертаючись до суду із дами позовом позивач просив визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Однак, як вбачається із наданих позивачем довідки, за господарством Антонюк ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 рахувалася земельна ділянка по господарському обліку № НОМЕР_1 загальною площею 0,50 га, з них 0,18 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 0,32 га для ведення особистого селянського господарства.

Разом із тим, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що саме на цю земельну ділянку надано дозвіл на приватизацію спадкодавцю ОСОБА_7 . Адже із рішення 1994 року, яким дозволено приватизацію останній земельної ділянки площею 0,50 га, не можливо встановити місцезнаходження самої земельної ділянки та її цільове призначення, як і відсутні будь - які докази, що органом місцевого самоврядування приймалося рішення щодо поділу земельної ділянки площею 0,50 га на дві ділянки: 1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 2 для ведення особистого селянського господарства.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особа ОСОБА_2 про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 21 червня 2019 року.

Суддя: