Справа № 487/4376/17
Провадження № 2/487/138/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Біцюка А. В., за участю секретаря Демиденко Н.В. представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання право особистої приватної власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

21.08.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому, посилаючись на недосягнення згоди щодо поділу майна, просить суд:

1. Здійснити поділ майна подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме виділити у власність ОСОБА_3 в рахунок поділу майна Ѕ квартири №25 (двадцять пять), розташована в місті Миколаєві по вул. Кузнецькій (колишн. Скороходова), будинок 56А (пятдесят шість літера А).

2. Виділити у власність ОСОБА_3 в рахунок поділу майна Ѕ гаражу, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Кузнецька, будинок 56А (пятдесят шість літера А), гараж 1.

3. Виділити у власність ОСОБА_3 в рахунок поділу майна 50% майна товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «АТОЛЛ-К».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.03.2012 року. За час шлюбу ними придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та складається з: квартири №25, що розташована в місті Миколаєві по вул.. Кузнецькій 56А; гаражу, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька 56-а, гараж 1; також відповідачем внесено до статутного фонду підприємства ТОВ «АТОЛЛ-К» 100 000 грн. Угоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, що і стало підставою звернення до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Заводського районного суду від 24.08.2017 року провадження по справі відкрито.

06.09.2018 року до канцелярії суду ОСОБА_4 надано зустрічну позовну заяву, в якій останній, посилаючись на придбання майна за особисті кошти, просить суд:

1. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_4

- квартиру № 25, розташовану у будинку № 56-А по вул. Кузнецькій (Скороходова) в м. Миколаєві;

- гараж, розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька (Скороходова) 56-А, гараж 1;

- автомобіль Hyundai IX35, 2011 року випуску, зареєстрований за відповідачем 18.12.2015 року;

- автомобіль ЗИЛ, 1992 року випуску, що зареєстрований за відповідачем 15.04.2016 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що вони з відповідачем за зустрічним позовом перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.03.2012 року. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5 Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2017 року шлюб між ними розірвано та стягнуто аліменти з позивача за зустрічним позовом на утримання дитини. За час перебування у шлюбі, ОСОБА_4 займав керівні посади на підприємствах, в свою чергу відповідач за зустрічним позовом ніде не працювала, жодного доходу не отримувала. Позивач за зустрічним позовом набув права власності на наступне майно: квартиру № 25, розташовану у будинку № 56-А по вул. Кузнецькій (Скороходова) в м. Миколаєві; гараж, розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька (Скороходова) 56-А, гараж 1; автомобіль Hyundai IX35, 2011 року випуску, зареєстрований за відповідачем 18.12.2015 року; автомобіль ЗИЛ 1992 року випуску, що зареєстрований за відповідачем 15.04.2016 року,. Факт придбання зазначеного майна, підтверджується відповідними документами. Кошти на придбання нерухомого майна були надані ОСОБА_4 його батьком, після продажу ним квартир, які належали йому на праві приватної власності. Крім того, автомобілі Hyundai IX35, 2011 року випуску, зареєстрований за відповідачем за зустрічним позовом 18.12.2015 року, та ЗИЛ, 1992 року випуску, що зареєстрований за відповідачем за зустрічним позовом 15.04.2016 року, придбані частково за особисті кошти ОСОБА_4, а частково за кошти, надані його батьком. Оскільки відповідач за зустрічним позовом участі у придбанні спірного майна не приймала, коштів на його придбання не надавала, під час перебування у шлюбі ніде не працювала, то зазначене майно є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.10.2018 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду.

До судового засідання позивач ОСОБА_3 не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що перебуваючи у шлюбі, сторони проживали разом, ОСОБА_3 займалася вихованням дитини, вела домашнє господарство, піклувалася про сім`ю. Отримувати дохід вона не могла з обєктивних причин. Заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримала, просила задовольнити, проти позовних вимог за зустрічним позовом заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 суду пояснила, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_4 повністю утримував сім`ю, позивач за первісним позовом ніде не працювала, власних доходів не мала, спірне майно придбане за особисті кошти ОСОБА_4 та кошти, надані його батьком. За такого зазначене майно є особистою приватною власністю відповідача (позивача за зустрічним позовом) та не підлягає поділу між сторонами. У задоволенні позовних вимог за первісним позовом просила відмовити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Дослідивши матеріали цивільної справи та заслухавши думку учасників судового засідання, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.03.2012 року (копія свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 082105).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2017 року (справа № 487/4374/17) шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за відповідачем ОСОБА_4 було зареєстровано наступне майно, в тому числі і станом на теперішній час:

- квартира №25, що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька (Скороходова), будинок №56-А на підставі Договору купівлі продажу від 19.09.2013 року , зареєстровано в реєстрі за № 1782;

- гараж, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька (Скороходова), 56-а, гараж 1 на підставі Договору купівлі продажу гаражу від 26 квітня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 338.

Також, під час розгляду справи суду надані відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том № 1 а.с. 48), згідно якого гараж за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька (Скороходова), 56-а, гараж 1 зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 338, виданий 26.04.2016 року, видавник: ОСОБА_6, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу; квартира 25 за адресою: м. Миколаїв, вул. Скороходова 56-а зареєстрована ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу квартири, серія та номер 1782, виданий 19.09.2013 року, видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Також, суд враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:1) час набуття такого майна,2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року №6-38цс15.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Вимогами ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до вимог ст.ст. 70-71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи, сторонами не встановлено домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та погодження суми компенсації.

З огляду на викладене, та те, що спірні обєкти нерухомості придбані під час шлюбу, домовленості між сторонами щодо їх поділу та розміру компенсації не досягнуто, враховуючи рівність часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованими вимоги про визнання даного майна об'єктами спільної сумісної власності подружжя та визнає за кожним із них права власності на ідеальні частки у даному майні в порядку поділу майна, враховуючи і межі позовних вимог з даного питання.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи.

Згідно висновків, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, судвизнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за позивачем право власності на 1/2 частину квартири №25, що розташована в місті Миколаєві по вул. Кузнецькій (Скороходова) 56А та на 1/2 частину гаражу, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул.. Кузнецька 56-А, гараж 1 в порядку поділу майна подружжя, зазначаючи, що ці вимоги є обґрунтованими та доведеними і не спростованими відповідачем в судовому засіданні. Поділ майна подружжя в даному вигляді не перешкоджає сторонам по справі в подальшому добровільно визначити порядок користування майном, або про поділ майна в натурі, або з виплатою компенсації.

Вирішуючи вимоги позивача щодо виділення їй у власність в рахунок поділу майна 50% майна товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «АТОЛЛ-К», суд дійшов висновку, що у задоволенні цих вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відносини щодо майна господарського товариства, регулюються нормами Цивільного Кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про господарські товариства».

За змістом ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Кошти, які вносяться до статутного капіталу господарського товариства стають власністю саме господарського товариства. В той же час, членом такого товариства або акціонером (залежно від організаційно-правової форми) стає лише хтось один із подружжя. Законодавство щодо господарського товариства визначає, що право на дивіденди і на частку у статутному капіталі та майні товариства має лише той, хто є його учасником або акціонером.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішенні питання про поділ майна у вигляді акцій, частки (паю, долі) у фондах корпоративних господарських організацій судам слід виходити з того, що питання їх поділу вирішується залежно від виду юридичної особи, організаційно-правової форми її діяльності, характеру правовідносин подружжя з цим суб'єктом. Зокрема, згідно із цією постановою до спільного майна подружжя належать лише акції, а частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю та майно приватного підприємства не вважаються їх спільною власністю. Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «АТОЛЛ-К» не є спільною сумісною власністю сторін, а отже поділу не підлягає.

Такі розяснення містяться в п. 29 Постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» про те, що відповідно до статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України 03.07.2013р. у справі №6-61цс13.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог щодо поділу майна ТОВ «АТОЛЛ-К» слід відмовити, оскільки зазначене майно не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1 332, 56 грн.

Що стосується зустрічного позову.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірне майно, а саме квартиру № 25, розташовану в будинку № 56-А по вул. Кузнецькій (Скороходова) в м. Миколаєві (Договір купівлі продажу від 19.09.2013 року , зареєстровано в реєстрі за № 1782); гараж, розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька (Скороходова) 56-А, гараж 1 (Договір купівлі продажу гаражу від 26 квітня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 338), зареєстровано за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО № 047956, власником автомобіля марки ЗИЛ431610, реєстраційний номер НОМЕР_1, є відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 (дата реєстрації 15.04.2016 року).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 698069, власником автомобіля марки Hyundai IX35, реєстраційний номер НОМЕР_2, є відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 (дата реєстрації 18.12.2015 року).

Як стверджує ОСОБА_4, спірне нерухоме майно, а також вказані транспортні засоби придбані ним у період перебування у шлюбі з ОСОБА_3, але за власні кошти та кошти його батька ОСОБА_8, а, отже, є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом.

На підтвердження своїх позовних вимог, відповідач надав суду:

- копію договору купівлі- продажу квартири від 25.03.2010 року, зареєстровано в реєстрі за № 230, відповідно до якого його батько ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, купив квартиру № 3, що розташована за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, будинок № 187, у ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, вартість квартири 26 211, 00 грн.;

- копію договору купівлі- продажу квартири від 27.06.2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 523, відповідно до якого його батько ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, продав квартиру № 3, що розташована у м. Миколаєві, проспект Леніна, 187, ОСОБА_10, вартість квартири 144 113, 00 грн.;

- довідку приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 01.12.2017 року, відповідно до якої 04.12.2007 року за реєстраційним № 469 було посвідчено договір купівлі- продажу квартири № 17, яка розташована в м. Миколаєві по вул. Бутоми, буд. 3, в якому продавцем була ОСОБА_12, а покупцем ОСОБА_8;

- копію довідки приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 01.12.2017 року, відповідно до якої 04.12.2007 року за реєстраційним № 469 було посвідчено договір купівлі- продажу квартири № 17, яка розташована в м. Миколаєві по вул. Бутоми, буд. 3В, в якому продавцем була ОСОБА_12, а покупцем ОСОБА_8, вартість квартири 78 015, 00 грн.;

- копію довідки від ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.02.2018 року № 26I898HBRK7CRJIB, виданої ОСОБА_8, про те. Що у ПАТ КБ «Приватбанк» він мав депозитні рахунки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки, діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, то тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, а саме на позивача за зустрічним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи, що рішення суду не може грунтуватись на припущенні, а відповідачем не доведено обставин придбання ним спірного майна за особисті кошти, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Доводи відповідача, що він для придбання спірного майна використовував особисті кошти ним не доведено. Наявність в нього коштів на депозитних рахунках у банку до реєстрації шлюбу не доводить факту, що саме за рахунок цих коштів придбано спірне майно. Допустимих доказів того, що спірне майно придбано за рахунок коштів отриманих відповідачем від батька, суду не надано. Крім того, відповідач вказуючи про надання йому батьком частини коштів на придбання спірного майна не зазначив підстав отримання ним коштів (дарування, позичка тощо) і не надав доказів, які б це підтверджували.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду, покладаються на позивача за зустрічним позовом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 12, 13, 80-81, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на квартиру №25, що розташована в місті Миколаєві по вул. Кузнецькій (Скороходова) 56А по 1/2 частки за кожним.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на гараж, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька 56-А, гараж 1, по 1/2 частки за кожним.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_3 відмовити.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_4 за зустрічним позовом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 56 коп.

Інформація про сторони:

1- ОСОБА_4, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. РНОКПП НОМЕР_3;

2- ОСОБА_3, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/2. РНОКПП НОМЕР_4.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.02.2019 року.

Суддя Біцюк А.В.