ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4397/19 Справа № 208/1504/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини шляхом встановлення графіку побачень,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини шляхом встановлення графіку побачень.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини шляхом встановлення графіку побачень - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 та не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з онуком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено наступний час спілкування з дитиною до досягнення дитиною чотирьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- кожний понеділок з 16.00 год. до 18.00 годин на нейтральній території у присутності матері;

- кожний четвер з 16.00 год. до 18.00 годин на нейтральній території у присутності матері;

- кожної суботи з 10.00 год. до 17.00 годин на нейтральній території у присутності матері.

З часу досягнення дитиною чотирьохрічного віку з 24 квітня 2020 року

- кожний понеділок з 16.00 год. до 18.00 годин на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;

- кожний четвер з 16.00 год. до 18.00 годин на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;

- кожної суботи з 10.00 год. до 17.00 годин на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;

Визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний час спілкування з дитиною кожну другу та четверту суботу або неділю з 10.00 год. до 16.00 год. за місцем проживання дідуся за адресою: АДРЕСА_1 у присутності матері дитини ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позову, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року у справі №208/1504/18 в частині зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 та не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з онуком ОСОБА_4 ; стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 704,80 грн. та змінити рішення в резолютивній частині, щодо позовних вимог задоволених частково, а саме: усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні шляхом визначення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та встановити наступний час спілкування з дитиною до досягнення дитиною чотирьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 : - кожну середу з 16 години до 18 години та кожної неділі з 10 години до 13 години за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності матері, на нейтральній території узгодженої попередньо між батьками. Усунути перешкоди у спілкуванні з внуком та у його вихованні шляхом визначення способу участі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у спілкуванні та вихованні внука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та встановити наступний час та умови спілкування з дитиною до досягнення дитиною чотирьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - 1 раз на місяць у вихідний день (субота або неділя) з 11 години до 12 години за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності матері за місцем проживання дідуся за адресою: АДРЕСА_1 , з забезпеченням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 транспортом, обладнаним дитячим кріслом для перевезення ОСОБА_4 , до місяця проживання дідуся та назад, не за рахунок ОСОБА_1 . Також, ухвалити нове рішення, а саме: скасувати виконавчий лист №208/1504/18 виданий 21.12.2018 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

У відзиві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року просить рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач визнає позовні вимоги позивачів та останні мають можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2015 року по 22 вересня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 564 від 27.11.2015 року, та рішенням суду від 22 вересня 2017 року (а.с.13, 15).

У період шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 від 28 квітня 2016 року (а.с.14).

Малолітня дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 за згодою сторін.

Розпорядженням адміністрації Заводського району Камянської міської ради від 15.12.2017 року № 112-р визначено ОСОБА_2 порядок побачення з малолітнім сином ОСОБА_4 таким чином: в понеділок з 10.00 год. до 12.00 год., четвер з 16.00 год. до 18.00 год., субота з 10.00 год. до 17.00 год., за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; звернуто увагу ОСОБА_1 на її обов`язок щодо виконання цього розпорядження та не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином (а.с.16).

Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 є дідусем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39).

Як вбачається з протоколу обстеження 27 листопада 2017 року та 22 травня 2018 року малолітньому ОСОБА_4 встановлений діагноз «синдром підвищеної нервово-рефлекторного збудження (стан після психотравмуючої ситуації 09.11.2017 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання.

Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Згідно до вимог ст.257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як зазначено у Загальному коментарі Комітету з прав дитини № 14 (2013 рік) щодо права дитини на першочергове врахування її найкращих інтересів (п. 1 ст. 3), з метою довести, що право дитини на оцінювання та першочергову увагу до її найкращих інтересів було дотримане, усі рішення стосовно дитини або дітей мають бути вмотивовані, обґрунтовані та пояснені. У мотивації рішення необхідно чітко вказати усі фактичні обставини, що стосуються дитини, які елементи було визнано необхідними під час оцінювання найкращих інтересів, склад таких елементів у кожній справі, а також яким чином їх було оцінено для визначення найкращих інтересів дитини. Якщо рішення не збігається з поглядами дитини, слід чітко вказати причину для цього. У виключних випадках, коли обране рішення не відповідає найкращим інтересам дитини, слід вказати підстави для такого рішення і таким чином показати, що найкращі інтереси дитини було враховано, незважаючи на результат. Недостатньо вказати у загальних формулюваннях, що інші міркування переважають над найкращими інтересами дитини. Слід чітко перерахувати такі міркування у зв`язку з розглянутою справою та надати причини для їхньої першочергової важливості. В обґрунтуванні також має бути доведено, що найкращі інтереси дитини не були достатньо вагомими, щоб переважити інші міркування. Слід визначити обставини, за яких найкращі інтереси дитини мають бути найвагомішим міркуванням.

У даній ситуації суд звертає увагу на те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до вимог Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Як вбачається з позовної заяви, позивачі зазначають, що відповідач чинить їм перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, внаслідок того, що між сторонами по справі склалися складні стосунки. Також сторони між собою не спілкуються, відповідачка уникає зустрічей з позивачем, не надає можливості батьку спілкуватися з дитиною.

Факт того, що відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні батька та дідуся з дитиною, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи та був підтверджений належними письмовими доказами та не заперечується відповідачем.

Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Однак, беручи до уваги вік дитини (станом на час вирішення спору дитині виповнилось 3 роки), а також інші обставини, зокрема хворобу дитини (синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості), відвідування дитиною дитячого садка з понеділка по п`ятницю з 08-00 год. до 16-00 год., а також зважаючи на те, що дідусь ОСОБА_3 є людиною похилого віку 79 років та має погане самопочуття, на думку колегії суддів, встановлений судом першої інстанції спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини не буде відповідати насамперед інтересам дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу щодо участі батька та діда у вихованні дитини, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення в частині визначення способу участі позивачів у вихованні ОСОБА_4 , беручи до уваги інтереси дитини, які мають першочергове значення при вирішенні даного спору, його малолітній вік, режим та розпорядок дня, стан здоров`я, переважне право відповідача на особисте виховання дітей, віддаленість місця проживання дитини від місця проживання позивачів, колегія суддів вважає за доцільне встановити спосіб участі батька та діда у вихованні ОСОБА_4 , до досягнення ним чотирьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом побачень з ними у присутності матері кожної середи з 16 години до 18 години та кожної неділі з 10 години до 13 години за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , а також 1 раз на місяць у вихідний день (субота або неділя) з 11 години до 12 години за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності матері за місцем проживання дідуся за адресою: АДРЕСА_1 , с забезпеченням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 транспортом.

Доводи апелянта про те, що з неї виконавчою службою стягується виконавчий збір у розмірі 16692 грн. за двома виконавчими провадженнями, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в даному спорі не вирішується питання про матеріальне забезпечення батьком свого сина, а йдеться про усунення перешкод в наданні побачень та зустрічей з ним батька та діда.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року необхідно змінити в частині усунення перешкод у спілкуванні з сином та у визначенні способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний час спілкування з дитиною до досягнення дитиною чотирьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- кожну середу з 16 години до 18 години та кожної неділі з 10 години до 13 години за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності матері, на нейтральній території узгодженої попередньо між батьками.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року змінити в частині усунення перешкод у спілкуванні з онуком та у його вихованні шляхом визначення способу участі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний час та умови спілкування з дитиною до досягнення дитиною чотирьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- 1 раз на місяць у вихідний день (субота або неділя) з 11 години до 12 години за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності матері за місцем проживання дідуся за адресою: АДРЕСА_1 , с забезпеченням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 транспортом.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі з кожного по 533,89 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 рокузмінити в частині усунення перешкод у спілкуванні з сином та у визначенні способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний час спілкування з дитиною до досягнення дитиною чотирьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- кожну середу з 16 години до 18 години та кожної неділі з 10 години до 13 години за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності матері, на нейтральній території узгодженої попередньо між батьками.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року змінити в частині усунення перешкод у спілкуванні з онуком та у його вихованні шляхом визначення способу участі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний час та умови спілкування з дитиною до досягнення дитиною чотирьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- 1 раз на місяць у вихідний день (субота або неділя) з 11 години до 12 години за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності матері за місцем проживання дідуся за адресою: АДРЕСА_1 , с забезпеченням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 транспортом.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі з кожного по 533,89 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича