Справа № 462/6318/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/331/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Приколоти Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Палюх Н.М. від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 грудня 2018 року позов задоволено частково.Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 /тисячу п`ятсот/ грн.В решті вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_1 та Державна казначейська служба України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що не в повній мірі охоплює понесені ним моральні страждання через неправомірну бездіяльність Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області та сума 1500 грн. не покриває навіть однієї середньої заробітної плати в регіоні. Зазначає, що незаконними, протиправними діями слідчого ОСОБА_2 йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення сну, через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, систематичне, умисне не визнання апелянта потерпілим, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя.

В своїй апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України просить рішення скасувати в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1500 грн. та прийняти нове судове рішення в цій частині, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. Вважають, що рішення прийняте із порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначають, що судом не залучено в якості відповідача орган заподіювач шкоди. Вказують на те, що ухвали слідчих суддів про часткове задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Вказують на те, що бездіяльність посадових осіб органу державної влади не визнано незаконним, в позовних вимогах позивач не просить суд визнати їх такими, а тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Також, зазначають, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області моральної шкоди, яка згідно ч.2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, приниженні честі й гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, таким чином судом безпідставно задоволено позовні вимоги на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу ДКС України Оліярника Ю.І., колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України підлягають до часткового задоволення.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.2 ст. 247, ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, п.9 ч.2 ст. 16, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, п.9, п.10-1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 56 Конституції України, ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460, та задовольняючи позов частково, - виходив з того, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 16.07.2018 року у справі №462/4260/18 скасовано постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Ріпак А.М. від 27.06.2018 року про закриття кримінального провадження №0001151 від 30.03.2018 та матеріали кримінального провадження №0001151 направити в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування. Як вбачається з даної ухвали, судом встановлено наступні обставини: що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_5 , про приведення до попереднього стану квартири шляхом демонтажу самочинно розширеного балкону було зобов`язано ОСОБА_3 і ОСОБА_4 власними силами і за рахунок власних коштів привести до попереднього стану самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 шляхом приведення самочинно розширеного балкону попередніх розмірів 1,05Х3,50 м. 28.03.2018 року до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області надійшло подання державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львов ГТУЮ у Львівській області Панчишин В.Р. про внесення відомостей в ЄРДР, які містяться у вказаному поданні щодо дій ОСОБА_3 , які містять ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. 30.03.2018 року слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Іващенко Л.В. були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001151 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. 27.06.2018 року слідчий Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Ріпак А.М. винесла постанову, якою закрила кримінальне провадження № 0001151 від 30.03.2018 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження слідчим під час проведення досудового розслідування не була проведена жодна слідча дія у порядку, який передбачений КПК України. Слідчий під час досудового розслідування обмежився лише долученням до матеріалів кримінального провадження документів, які були надані державним виконавцем Залізничного ВДВС м. Львов ГТУЮ у Львівській області Панчишин В.Р. За таких обставин, вважає, що слідчим передчасно, без проведення слідчих дій, тобто фактично без проведення досудового розслідування була винесена оскаржувана постанова. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не представлено належних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди в сумі 18000 грн., з врахуванням обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, внаслідок бездіяльності слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Ріпак ОСОБА_6 , та виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач в рахунок відшкодування моральної шкоди надто велика та підлягає зменшенню, а тому необхідно стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1500 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими не доведені.

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до відповідача Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення з Держави України через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 18000 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Ріпак А.М. ведеться досудове розслідування, внесене до ЄРДР під №0001151 від 30.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, де він до цього часу не є потерпілим, хоча йому завдано значну матеріальну та моральну шкоду, чим грубо порушено ч.2 ст.55 КПК України та постанову Пленуму ВСУ від 02.07.2004р. №13. Вже протягом пів року триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчого Ріпак А.М., що вже є протиправним та грубим порушенням його прав як потерпілого та не проводяться усі необхідні слідчі дії. Слідчий не допитала його у якості потерпілого, що є грубим порушенням п.6 ч.1 ст.56 КПК України; не вручила йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого; не провела перехресний допит його та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ; не здійснила вихід на місце вчинення кримінального правопорушення та не зафіксувала невиконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02.03.2016р. щодо зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_3 здійснити демонтаж самочинно реконструйованого балкону; він не отримував жодної повістки від слідчого про виклик на допит як потерпілого та не провела жодних інших необхідних слідчих дій. Постановою слідчого Ріпак А.М. від 27.06.2018р. закрито кримінальне провадження T70;0001151 від 30.03.2018 року за ніби то відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.07.2018р. у справі №462/4260/18 скасовано постанову слідчого Ріпак А.М. від 27.06.2018р. та поновлено досудове розслідування, з підстав того, що слідчим під час проведення досудового розслідування не була проведена жодна слідча дія у порядку, який передбачений КПК України. Вбачає, в діях слідчого ОСОБА_2 зловживання владою, службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам і його інтересам та містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Незаконними, протиправними діями слідчого ОСОБА_2 йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобов`язаний роз`яснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Також, відповідно до п.10-1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року, При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції ( 254к/96-ВР ) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК ( 1540-06 ) чи іншого законодавства. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано.

Із наведеного вище вбачається, що позивачем подано позов про відшкодування моральної шкоди, завданої діями (рішеннями, бездіяльністю) слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, однак відповідачем до участі у справі залучено лише Державну казначейську службу України. Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області в особі ГУ НП у Львівській області до участі у справі не залучено як співвідповідача, хоча рішення суду про задоволення позову та стягнення моральної шкоди відповідно прямо впливає на їх права та законні інтереси та такий орган мав би відповідати за таким позовом поряд із органом державної казначейської служби.

Виходячи із заявлених позовних вимог Державна казначейська служба України не є єдиним належним відповідачем у даних правовідносинах, оскільки є самостійною юридичною особою і не відповідає самостійно за рішення, дії або бездіяльність Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області в особі ГУ НП у Львівській області, а доводів позивачем щодо будь-яких неправомірних дій або бездіяльності з боку Державної казначейської служби України відносно нього не наведено. Однозначно у даній справі другим належним відповідачем слід вважати Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області в особі ГУ НП у Львівській області, діями (рішеннями, бездіяльністю) посадової особи якої, як вважав позивач, йому було заподіяно моральних страждань, оскільки на права та інтереси вказаного державного органу прямо впливає рішення у такому спорі де судом перевіряється, зокрема, факт неправомірності дій (рішень, бездіяльності) посадової особи вказаного органу, заподіяння такими шкоди, причинний зв`язок, тощо.

Необхідність залучення у такому спорі органу Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області в особі ГУ НП у Львівській області підтверджено і самим позивачем, подачею Постанови Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі зі схожими правовідносинами №638/6944/16, де відповідачами були як орган прокуратури, так і Державна казначейська служба України.

Так, судом на обговорення вказане питання (про з`ясування кола осіб, яких стосується спір та залучення співвідповідачів) не ставилось, хоча на це звертав увагу у відзиві на позовну заяву орган ДКС України та позивачу таке його право не роз`яснювалось, відповідно і позивач такого права не реалізовував у спосіб залучення належних відповідачів (співвідповідачів) чи відмову у залученні таких із настанням відповідних наслідків, про що він повинен був бути поінформованим судом.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не взмозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів) на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Враховуючи все вище викладене у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову частково та стягнення моральної шкоди без участі Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області в особі ГУ НП у Львівській області як відповідача.

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданої особи як учасника (співвідповідача) на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність таких, зокрема, процесуальних порушень, що вплинуло на вирішення спору вцілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Вказане відповідає, також, і правовій позиції викладеній у Постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/2587/16 (провадження 61-21489св18) з подібними процесуальними правовідносинами, що повинні бути враховані, зокрема, і судом апеляційної інстанції при розгляді справи.

Вказаним вимоги та доводи апеляційних скарг Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 слід визнати частково підставними та самі скарги слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 грудня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.06.2019 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді : Л.Б. Струс

Т.І. Приколота