Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 206/5784/16-ц

провадження № 61-27839св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Сухорукова А. О., від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., від 13 липня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала свої вимоги тим, що у 2012 році нею було укладено договір з ФОП ОСОБА_2 про надання спортивних послуг у фітнес-центрі «Придніпровський». Відповідач оформив клубну картку № НОМЕР_1 . У залі крім басейну є джакузі, при виході з якого, через відсутність гумового килимка чи належного чергового прибирання води, вона послизнулась та впала, розбивши голову та зламавши праву руку. У зв`язку із отриманими травмами вона знаходилась на лікарняному з 25 квітня по 24 травня 2016 року. Позивач вказала, що з моменту отримання травм проходить лікування, вимушена вживати лікарські препарати через постійний біль у руці та голові, її було направлено на курортне лікування з діагнозом посттравматичні контрактури у суглобах правої кисті, дано висновок про необхідність проходження курортного лікування захворювань кістково-м`язової системи. Позивач стверджувала, що намагалась вирішити питання відшкодування витрат на лікування з ФОП ОСОБА_2 у добровільному порядку, однак остання відмовилась від вирішення цього питання.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, стягнути із відповідача на її користь на відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у сумі 2 164, 01 грн, а також на відшкодування завданої їй моральної шкоди - 5 000, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальних збитків у розмірі 2 164, 01 грн та 5 000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивач довела завдану її здоров`ю шкоду під час отримання послуг, які надавались відповідачем у фітнес-центрі. Внаслідок отриманих травм позивач понесла витрати на лікування та оздоровлення, які підлягають стягненню із відповідача. Окрім того, заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди є повністю обґрунтованою і підлягає стягненню із відповідача.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 відхилено, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог із урахуванням встановлених обставин справи. Позивач довела належними доказами розмір завданої їй матеріальної шкоди. Суд апеляційної інстанції зазначив, що з урахуванням того, що потерпіла зазнала тілесних ушкоджень, приймаючи до уваги характер правопорушення, глибину її фізичних та душевних страждань у зв`язку із отриманням травми та лікуванням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування завданої моральної шкоди та його розмір.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ФОП ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідача належним чином не було повідомлено про дату та час розгляду справи у судді першої інстанції. Висновки судів попередніх інстанцій не містять посилань на докази, які б підтверджували неправомірність дій відповідача, що призвели до завдання шкоди позивачу. Районним судом неправильно застосовано положення статті 1167 ЦК України. Позивачем не доведено завдання шкоди саме з вини відповідача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 365/865/16-ц передано судді-доповідачеві.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності: спортивні об`єкти, діяльність кафе, роздрібна торгівля непродовольчими товарами, місце здійснення діяльності: АДРЕСА_1 (а. с. 12?17).

Між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір надання послуг фітнес-центром «Придніпровський», на підтвердження чого позивачу видано клубну карту № НОМЕР_1 , яка є пропуском до фітнес-центру.

24 квітня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи у фітнес-центрі «Придніпровський» по вул. Таманська, 11 в м. Дніпропетровську, отримала складний перелом двох променевих кісток правої руки та гематому в потиличній частині голови, що підтверджується медичними довідками №№ 981, 49 (а. с. 22-23).

Позивач знаходилась на лікарняному з 25 квітня 2016 року по 24 травня 2016 року у зв`язку з переломом обох кісток правого передпліччя зі зміщенням, що підтверджується листком непрацездатності серії АДБ № 355206, виданим комунальним закладом «Дніпропетровське 12 ТМО» ДОР» (а. с. 24).

Відповідно до санаторно-курортної карти № 4 лікарем-травматологом комунального закладу «Дніпропетровське 12 ТМО» ДОР» ОСОБА_3 . ОСОБА_1 було направлено на курортне лікування з діагнозом: посттравматичні контрактури у суглобах правої кисті, зроблено висновок про необхідність проходження курортного лікування захворювань кістково-м`язової системи (а. с. 30).

ОСОБА_1 придбала квитки у ПАТ «Укрзалізниця» на 12 червня 2016 року до м. Херсон до курортного закладу ДП Санаторій «Гопри» та на зворотній шлях 19 червня 2016 року, загальною вартістю 232, 72 грн (а. с. 31-32).

Позивач зверталася до лікарів, отримувала рецепти на лікування, купувала ліки, що підтверджується медичною документацією та квитанціями (а. с. 25-27, 34-41, 43-44).

Сума завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди складає 2 164, 01 грн.

10 травня 2016 року ОСОБА_1 письмово звернулася до директора фітнес-центру «Придніпровський» ОСОБА_2 з проханням відшкодувати їй витрати на лікування (а. с. 19-20).

22 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Самарської районної в м. Дніпропетровську ради з проханням розглянути її скаргу щодо травм, отриманих у фітнес-центрі «Придніпровський» (а. с. 28).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із подальшими змінами, вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Частинами першою другої статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції.

Частиною десятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.

Згідно частини першої та третьої статті 14 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров`я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну.

Якщо для безпечного використання продукції, її зберігання, транспортування та утилізації необхідно додержуватися спеціальних правил, виробник (виконавець) зобов`язаний розробити такі правила та довести їх до продавця або споживача, а продавець - до споживача.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частина друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частинами третьою та четвертою зазначеної норми визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Позивач належними доказами, яким надано оцінку судами попередніх інстанцій, довела, що під час надання відповідачем послуг у фітнес-центі «Придніпровський» вона отримала тілесні ушкодження (перелом обох кісток правого передпліччя зі зміщенням, гематома голови), в результаті чого понесла витрати на лікування та подальшу реабілітацію, які ФОП ОСОБА_2 добровільно не відшкодувала. Розмір понесених витрат підтверджено документально.

Звертаючись до суду, позивач посилалася на те, що при виході із джакузі вона послизнулася на мокрій підлозі, в результаті чого впала та отримала зазначені травми.

Суди за результатами оцінки доказів у справі дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачем не було забезпечено безпечні умови для життя і здоров`я відвідувачів фітнес-центру.

Відповідачем не були надані докази на підтвердження того, що з метою уникнення (попередження) травматизму відвідувачів закладу, враховуючи специфіку послуг, контакт води із підлогою, нею були вжиті заходи щодо облаштування відповідного покриття, водовідведення, прибирання, які б забезпечували безпечні умови перебування відвідувачів у зоні басейну та джакузі. Відповідачем також не доведено, що позивача було попереджено про відповідні ризики при наданні послуг.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Враховуючи те, що виконавець послуг не спростувала презумпцію вини, суди обґрунтовано стягнули нанесену споживачу при наданні послуг шкоду.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я.

Встановивши, що моральну шкоду позивачу заподіяно під час надання відповідачем послуг та врахувавши принципи розумності справедливості, пропорційності при визначенні розміру моральної шкоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у визначеному розмірі.

Доводи відповідача про те, що її належним чином не було повідомлено про дату та час розгляду справи у судді першої інстанції, спростовуються наявним у матеріалах справи зворотним повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції із зазначенням дати та часу розгляду справи, яку було отримано 19 жовтня 2016 року (а. с. 48).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про задоволення позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович