Справа № 369/4594/19
Провадження № 2/369/2699/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2019 року 23.05.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Медведського М.Д.,

при секретарі Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в підготовчому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 14.05.2011р. вона ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації шлюбів Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, зроблено відповідний актовий запис №123. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.05.2011р. Починаючи із цього часу вони проживали із Відповідачем однією сім`єю. Вели спільне господарство та виконували інші обов`язки як членів подружжя щодо один одного.

Від даного шлюбу в них є одна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

З перших днів подружнього життя у них була дружна сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між нами зіпсувались та все одно ми неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити заради дітей. Однак, нам це не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у серпні 2018 року.

Враховуючи, що вони із відповідачем не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносини як подружжя спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них.

Враховуючи наявність неповнолітньої дитини та небажання Відповідача приймати участь в оформленні розірвання шлюбу Позивач вимушена звернутись із позовом до суду про його розірвання.

Оскільки відповідач декілька разів висловлювався з погрозами в її адресу, що забере дитину, суд має визначити місце проживання дитини.

Вона як мати їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 , усвідомлюючи особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання нашої дитини.

Переконана, що їх син повинен проживати разом з нею в будинку що належить їй на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1 .

Вона любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним. У неї нормований робочий день. 08.02.2007 року з роботодавцем у неї укладений трудовий договір №6, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій пов`язаних з материнством. Дитина відвідує школу, облікована в медичній установі. У неї з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу.

При розгляді даного питання прошу суд врахувати те що відповідач не має постійної роботи та заробітку, що може негативно позначитись на вихованні дитини.

Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.

Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо дитини.

Тому позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 14.05.2011 р. Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 123, визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_4 - залишити його проживати разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , зберегти прізвище яке одержала у зв`язку з реєстрацією шлюбу, не надавати строку на примирення, судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою від 18.04.2019 року відкрито провадження у даній справі.

23.05.2019 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява згідно якої він просив розгляд справи проводити у його відсутності. Вимоги позову щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухаггя справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 15 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис № 123.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім`я фактично розпалась, її збереження недоцільне.

У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Зі змісту ст. 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є неможливим, оскільки сторони не мешкають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, строк для примирення нічого не змінить.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та зареєстрований 14 травня 2011 року у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис № 123.

Малолітній син ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на її утриманні.

Батьки зобов`язуються утримуватися від дій, здатних погіршити відношення Дітей до іншого з Батьків, наприклад, шляхом умисного формування у них негативного образу про іншого з Батьків. Батьки зобов`язані докладати зусиль для того, щоб зберегти позитивної форму відносин Дітей з іншим з Батьків, не чинити впливу на Дітей з метою погіршення відносин з іншим з Батьків і не втручатися в особисте життя іншого з Батьків . Кожен з Батьків зобов`язується утримуватися від обговорення поведінки іншого з Батьків в присутності Дітей, окрім якщо він/вона згадує про іншого схвально або прихильно. Жоден Батьків не повинен обговорювати юридичні або фінансові питання Батьків у присутності Дітей або з Дітьми. Батьки повинні обговорювати ці питання безпосередньо один з одним, не через Дітей. Жоден із Батьків не повинен безпідставно розпитувати Дітей про діяльність іншого з Батьків. Жоден із Батьків не повинен просити Дітей тримати будь-яку інформацію секреті від іншого з Батьків та допускати, щоб інші особи просили Дітей про це. Жоден і батьків не повинен контролювати телефонні розмови між Дитиною та іншим з батьків. Якщо один із Батьків вступає у повторний шлюб, то він/вона несе обов`язок ознайомити свого нового чоловіка/дружину з умовами цього Договору та сприяти дотриманню своїм новим чоловіком/дружиною намірів Батьків, передбачених у цьому Договорі. Батьки мають бути зазначені, як батьки Дитини в усіх записах (навчальний, медичних тощо), а також мають бути першими зазначені як контактні особи у надзвичайних ситуаціях перед іменами будь-яких інших родичів або третіх осіб. Обом Батькам має бути наданий повний доступ до всіх записів щодо Дитини, які зберігаються третіми особами, включаючи, без обмеження, записи щодо освіти, медичні записи тощо.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, ОСОБА_2, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Враховуючи викладене та всі істотні обставини які мають значення, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, зібрані докази і давши їм належну правову оцінку,суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Стаття 206 ЦПК України визначає що Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позову.

Керуючись ст.ст.3, 6, 7, 141, 157, 160, 161 СК України,ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 200, 223, 258, 263, 264, 265, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис № 123.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Медведський М.Д.