Справа № 466/4628/17 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2856/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Стельмащука Дмитра Михайловича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в особі філії «Західне Головне регіональне управління» акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третіх осіб - Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в особі філії «Західне Головне регіональне управління» акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), третьої особи - Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Франківський ВДВС м. Львів ГТУЮ), в якому просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача інфляційні збитки в розмірі 3 896,73 грн., втрачену вигоду у розмірі 2 737,50 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., а всього - 11 634,23 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що Шевченківським районним судом м. Львова в квітні 2013 року було прийнято рішення, яким задоволено її позовні вимоги до ОСОБА_5 та стягнуто на її користь 3 650 грн. відшкодування за поставлений не якісний товар. Вона подала виконавчий лист до Франківського ВДВС на примусове виконання рішення суду, оскільки боржник ОСОБА_5 ухилявся від добровільного виконання. Крім того, подала у виконавчу службу усі необхідні документи, в тому числі, реквізити банківського рахунку, на який мали бути зараховані стягнуті кошти.

Постановою державного виконавця Павлишина Т.І. від 18 листопада 2013 року виконавче провадження було закрито у зв'язку із виконанням рішення суду. На той час вона знаходилась в лікарні, оскільки є важко хворою людиною та проходила курс лікування, в т.ч. хірургічні втручання. З цієї причини вона не могла контролювати добросовісність виконання судового рішення.

Однак, через деякий час вона виявила, що коштів на її рахунку немає, тому звернулася до державного виконавця з приводу виконання рішення суду та отримала відповідь, що рішення суду виконано, а чому не має грошей на рахунку - не відомо.

Їй було надано копію квитанції, згідно з якою боржник ОСОБА_5 переказав гроші для неї.

На протязі трьох років вона намагалась відшукати свої гроші, у 2017 році відповідач на її письмову заяву повідомив, що платіж, який здійснив ОСОБА_5 на її користь в 2013 році був некоректно оформлений і тому гроші повернулись до банку, де і знаходяться весь цей час та просив надати ті самі коректні реквізити отримувача.

У відділенні АТ КБ «Приватбанк» їй роз'яснили, що під «коректністю» реквізитів банк розуміє відсутність при переказі одного реквізиту, а саме номер, який зазначений на її пластиковій картці.

Вона виконала вимоги Банку та отримала свої гроші, відправлені їй в 2013 році.

Позивач зазначала, що вона періодично знаходилася на лікуванні та потребувала своїх власних грошових коштів, якими користувався відповідач, тому вважає, що отримала збитки, оскільки за цей період, а саме за три роки гроші втратили свою купівельну спроможність втричі внаслідок зміни курсу долару США до гривні, що прямо впливає на ціноутворення в Україні та інфляційні процеси, та не отримала прибутку, який би мала змогу отримати, якби за власного волею передала банку кошти на умовах депозитного вкладу.

У зв'язку з вищенаведеним, вона просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в розмірі 3 896,73 грн. та втрачену вигоду у розмірі 2 737,50 грн.

Вважає, що відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яка полягає в стражданнях з приводу того, що вона не може захистити свої права, потребує коштів на лікування і не може витрати свої гроші, а має просити в борг у сторонніх людей.

Її стан, неможливість захистити себе та свої права, необхідність принижуватись, просити в борг та отримувати відмови в життєво необхідних їй коштах,порушили її соціальні зв'язки, звичний для неї спосіб життя.

Тому просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - Стельмащук Д.М.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно встановлених обставинах справи.

Зазначає, що судом не було досліджено відповідність доказів наданих позивачем обставинам справи та достовірності таких доказів. Згідно ст.43 ЦПК суд повинен оцінувати докази всебічно, повно та об'єктивно. Рішення є законним тоді, коли суд всебічно перевірив обставини справи, обґрунтовано визначається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2018 року скасувати та прийняте нове, яким позов ОСОБА_6 задовольнити повністю.

12 лютого 2019 року від Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшов до суду відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення.

Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив з тих обставин, вимоги позивача є безпідставними, а доводи позовної заяви не підтверджені належними доказами, а також, що позивачем пропущено строк позовної давності.

З такими висновками суду колегія суддів частково не погоджується із наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Франківському відділі державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебував виконавчий лист №2/466/1167/13, виданий Шевченківським районним судом м. Львова 24 квітня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 3 650 грн.

З постанови головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Павлишин Т.І. про закінчення виконавчого провадження від 18 листопада 2013 року вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/466/1167/13 було закінчено, у зв'язку з погашенням боржником боргу.

З листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 25 січня 2017 року вбачається, що платіж згідно з квитанції №23637.558.1 від 15 листопада 2013 року виконаний ОСОБА_5 у ПАТ КБ «Приватбанк» був некоректно оформлений, а тому грошові кошти на рахунок ОСОБА_2 не надійшли і були повернуті до банку.

З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 було укладено договір на відкриття пенсійного карткового рахунку та емісію картки «Онікс - Пенсійний» НОМЕР_2.

Згідно фотокопії платіжного доручення від 15 листопада 2013 року від ПАТ КБ «Приватбанк» до АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслано платіж в сумі 3 650 грн., отримувач: ОСОБА_2, рахунок НОМЕР_1, призначення платежу: штраф В/п №4 ОСОБА_5

Для зарахування Банком отримувача коштів, що надходять отримувачу обов'язковим реквізитом є наявність № рахунку отримувача коштів. Відповідна вимога передбачена п. 2.3.4 глави 2 Інструкції про безготівкові розрахунки: банк отримувача зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку отримувача і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі і зарахувати кошти на рахунок отримувача, лише якщо вони збігаються.

Оскільки при здійснення переказу від 15 листопада 2013 року в платіжному документі, що надійшов до Банку отримувача не було зазначено номер Пенсійного карткового рахунку власника рахунку, а рахунок НОМЕР_1 не належить фізичній особі ОСОБА_2, то вказаний переказ було повернуто АТ «Райффайзен Банк Аваль» до Банку платника.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом ( ч.ч.1-3 ст. 1068 ЦК України).

Відповідно до п.6.1 ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346 -ІІІ від 05.04.2001 року Банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам).

Пунктом 6.3. вищевказаного Закону передбачено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно з приписів п.7.1 Закону №2346 банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Порядок відкриття банками рахунків клієнтів, використання коштів за ними і порядок їх закриття визначаються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Банк не може бути відповідальним за дії позивача щодо надання нею інформації про номер пенсійного рахунку до органів державної виконавчої служби чи будь - яких інших органів . Крім того, за необхідності ОСОБА_2 в будь - який час мала змогу звернутися до установи Банку та отримати необхідну їй інформацію, що стосується стану її пенсійного карткового рахунку.

Слід зазначити, що грошовий переказ здійснений на підставі платіжного доручення від 15 листопада 2013 року від ПАТ КБ «Приватбанк» до АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 3 650 грн., отримувач: ОСОБА_2, рахунок НОМЕР_1, призначення платежу: штраф В/п №4 ОСОБА_5, не відбулося зарахування коштів на рахунок отримувача не з вини відповідача - Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», а такі кошти були повернуті з підстав невірного зазначення номеру рахунку отримувача.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто належних доказів в підтвердження порушення відповідачем прав позивача, в зв»язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків, втраченої вигоди та відшкодування моральної шкоди, яка є похідною вимогою від попередніх вимог, є недоведеними, в зв»язку з чим відсутні підстави для їх задоволення.

Окрім цього, в діях відповідача відсутній причинно наслідковий зв»язок не зарахування коштів на рахунок позивача на підставі платежу згідно квитанції №23637.558.1 від 15 листопада 2013 року виконаного ОСОБА_5 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та обґрунтованими.

Разом з тим, відмовляючи у позові за безпідставністю вимог, суд першої інстанції у мотивувальній частині зазначив також про необхідність застосування позовної давності до вимог позивача і в остаточному варіанті дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у зв»язку із спливом строку позовної даності, який не підлягає поновленню.

У той же час, якщо у позивача відсутнє матеріальне право, вказане право не є порушеним, або порушення права здійснив не відповідач, (що в даному випадку мало місце), то суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову саме за безпідставністю вимог.

Якщо є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у зв»язку із пропуском позовної давності, суд має зазначити, що матеріально-правова вимога позивача має належне обгрунтовання, однак відсутні підстави для поновлення позовної давності.

У даній справі позивачем не надано доказів в підтвердження порушення його прав відповідачем, що є підставою для відмови у позові за безпідставністю вимог.

З урахуванням зазначених обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2018 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за безпідставністю вимог.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Стельмащука Дмитра Михайловича - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в особі філії «Західне Головне регіональне управління» акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третіх осіб - Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відшкодування, - відмовити за безпідставністю вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Струс Л.Б.

Шандра М.М.