Справа № 2-77/10 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/151/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

державного виконавця Макухіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 червня 2018 року у справі за поданням державного виконавця Макухіної І.В. про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИЛА:

Начальник Залізничного відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Стасишин А.Р. та головний державний виконавець Залізничного відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Макухіна І.В. 14.05.2018 звернулися до суду з поданням, в якому просили вирішити питання про звернення стягнення на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га по АДРЕСА_1 в дачному кооперативі «Айдарет» покликаючись на те, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 20639927, боржником по якому є ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) з примусового виконання виконавчого листа № 2-77, виданого 23.07.2010 Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 141 462,00 грн. Державним виконавцем Залізничного відділу ДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області відповідно до вимог статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 03.08.2010 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яке скеровано сторонам до виконання та до відома, проте в добровільному порядку рішення суду ОСОБА_3 не виконує. Згідно повідомлення РСЦ МВС у Львівській області за боржником - ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровані, також згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_3 нерухомого майна не рахується. Додатковим рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі 2-77/2010 від 29.12.2010 визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 земельної ділянки площею 0,0491 га по АДРЕСА_1 в дачному кооперативі « Айдарет ». Проте дана земельна ділянка належним чином ним не зареєстрована.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 11 червня 2018 року у задоволенні подання державного виконавця Макухіної І.В. про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що районний суд не звернув уваги на те, що державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє рухоме майно, реалізація якого могла б забезпечити стягнення в її користь суми у розмірі 140 462 грн. Вказує, що стягнення вказаної суми шляхом звернення стягнення на пенсію боржника не забезпечить реалізацію прав стягувача, оскільки таке буде проводитись протягом багатьох років, що з урахуванням індексу інфляції суттєво знецінить суму коштів, які стягувач повинна отримати. Звертає увагу, що стягувач ухиляється від виконання рішення суду, тому вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні подання.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та державний виконавець Макухіна І.В. апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом установлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.02.2010 у справі № 2-77/2010 визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_4 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_1 , та на 5/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1000 грн понесених витрат за надання правової допомоги.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.06.2010 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12.02.2010 в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення 140 462 грн компенсації вартості частини спадкового майна скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 140 462 грн компенсації вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_4 , 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_1 , та 1/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці, припинивши право власності ОСОБА_1 на ці частки. В решті рішення залишено без змін (т.2 а.с.31-33).

Додатковим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2010 доповнено резолютивну частину рішення апеляційного суду Львівської області від 24.06.2010 абзацом 3 такого змісту «Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_4 , на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_1 , та на 1/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці (т.2 а.с.50-51).

З матеріалів справи вбачається, що старшим державним виконавцем 04.08.2010 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-77, виданого 23.07.2010 Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 140 462 грн компенсації вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_4 , 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_1 , та 1/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці, припинивши право власності ОСОБА_1 на ці частки, стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1000 грн понесених витрат за надання правової допомоги та встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду (а.с.96 т.2), проте в добровільному порядку рішення суду ОСОБА_3 не виконує.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна, а згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 14.11.2017 вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Залізничному районі м. Львова та отримує пенсію в розмірі 4596,2 грн, та державним виконавцем не представлено доказів на підтвердження того, що у боржника відсутнє інше рухоме майно.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно наявного у матеріалах справи повідомлення РСЦ МВС у Львівській області за боржником ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровано (а.с.101 т.2).

З відповіді Пенсійного фонду України № від 14.11.2017 вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Залізничному районі м. Львова та отримує пенсію в розмірі 4596,2 грн (а.с.84 т.2). Інших доходів боржник не має.

При виході за адресою, яка вказана у виконавчому документі, майна боржника, на яке може бути звернено стягнення за виконавчими документами, державним виконавцем не виявлено (а.с. 215 т.2).

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Таким чином, встановлено, що у ОСОБА_3 відсутні достатні кошти та рухоме майна для погашення заборгованості у розмірі 141 462 грн, що відповідно до положень ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для здійснення стягнення на об`єкти нерухомого майна.

За змістом ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Встановлено, що 1/3 частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 в дачному кооперативі «Айдарет», право власності на яку визнано за ОСОБА_3 додатковим рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі 2-77/2010, належним чином не зареєстрована. Тому за відсутні у боржника ОСОБА_3 достатніх коштів та рухомого майна для погашення заборгованості, слід звернути стягнення на зазначену частину земельної ділянки.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суд підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення подання державного виконавця Макухіної І.В. про звернення стягнення на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 червня 2018 року скасувати, постановити нову постанову, якою подання державного виконавця Макухіної І.В. про звернення стягнення на нерухоме майно - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 07.06.2019

Головуючий

Судді