Провадження № 2/641/479/2019 Справа № 641/8039/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Григор`єва Б.П.,

за участю секретаря судового засідання - Максимової Т.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

представника третьої особи - Кравцової Т.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання недійсним договору дарування частки житлового будинку і скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, з вимогою визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 22.03.1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_6 .

Позивач зазначила, що вона і її син від першого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як члени сім`ї відповідача ОСОБА_3 зареєстровані і постійно мешкали разом з відповідачем у будинку АДРЕСА_1 . Неповнолітня дочка ОСОБА_8 постійно проживала разом з батьками, але відповідач відмовлявся зареєструвати її місце проживання за цією адресою.

2/3 частини будинку АДРЕСА_1 належали відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності: 1/3 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.1996 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-277, право власності зареєстроване 04.03.2019 року Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за реєстровим № 56403; 1/3 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.01.2017 Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-5, право власності зареєстроване 12.01.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою Калібердою Т.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 18542485.

1/3 частка цього будинку належить сестрі відповідача ОСОБА_3 - відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.1996 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-277, право власності зареєстроване 04.03.1996 року Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації.

2/3 частки житлового будинку, які належали відповідачу ОСОБА_3 з відповідною часткою надвірних будівель, складалися з житлового будинку з мансардою та прибудовами літ. Е-1 загальною площею 38,5 кв. м., житловою площею 21,7 кв. м. та надвірних будівель: сарай літ. Б, навіс літ. Г, огорожі № 1-3, вимощення 1.

Відповідач ОСОБА_4 у спірному будинку ніколи не проживала. З 1991 р. зареєстрована за іншою адресою.

20.07.2017 року відповідачі уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., р. № 3179, на підставі якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 належні йому на праві приватної спільної часткової власності 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вважає договір дарування фіктивним, укладеним з метою порушення її законних і прав неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , що є підставою для визнання його недійсним.

Позивач зазначила, що після розірвання шлюбу неповнолітня донька залишилась проживати разом з нею. У травні 2017 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як співвласники будинку звернулись до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до неї і її сина ОСОБА_7 про визнання такими, що витратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 . У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом про відновлення порушеного права користування житловим приміщенням, вселення, визнання за неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 право користування житловою площею.

Позивач вважає, що фактично договір дарування частки будинку відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 уклали з метою унеможливити звернення стягнення на майно відповідача ОСОБА_3 у зв`язку з його заборгованістю по аліментам, також з метою унеможливити поновити її і неповнолітньої дочки ОСОБА_6 право на проживання у спірному будинку. У цьому зацікавлена і відповідач ОСОБА_4 як його співвласниця.

Фактично відповідач ОСОБА_3 після оформлення договору дарування продовжує мешкати у цьому ж будинку, володіти та користуватися цим майном.

Договір дарування, укладений ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , є фіктивним оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином, тому його необхідно визнати недійсним. Відповідачі умисно уклали такий договір і заздалегідь знали, що він не буде виконаний, та мали інші цілі, ніж передбачені цим правочином. Тобто, вони мали свідомий намір невиконання зобов`язань договору приховування своїх справжніх намірів.

У зв`язку із зазначеним позивач звернулась до суду з вимогами визнати недійсним договір дарування 2/3 спірного будинку, скасувати рішення про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_4 на 2/3 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, повернути сторони вищевказаного договору дарування у первісне положення, зареєструвати право власності на 2/3 частини спірного будинку за ОСОБА_3 .

Позивач просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати за надану правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп.

Відповідачем ОСОБА_4 надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала їх необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_4 зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_3 , мали в спільній власності будинок АДРЕСА_1 . в будинку проживав ОСОБА_3 зі своєю сім`єю. Після того як сімейні відносини Остроухових припинились, в квітні 2016 року його колишня дружина-позивач по справі з донькою переїхали до іншого будинку, а ОСОБА_3 подарував належну йому частину будинку ОСОБА_4 для проживання її сім`ї.

Відповідач зазначила, що вона є добросовісним набувачем частини житлового будинку. Обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог не підтверджені належними та достовірними доказами.

Відповідачем по справі ОСОБА_3 надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав їх необґрунтованими.

Зазначив, що твердження позивача про те, що нібито він відмовився зареєструвати неповнолітню доньку ОСОБА_9 у будинку, не відповідає дійсності, тим більше, що для її реєстрації місця проживання не вимагався його дозвіл.

Відповідач надала відповідь на відзив з викладеними запереченнями.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Просили їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник заперечували проти позовних вимог, вважали їх необґрунтованими, посилались на викладене у відзиві на позов.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Кравцова Т.В., була присутня у судовому засіданні призначене на 08.01.2019 року, в подальшому від третьої особи надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, рішення просили ухвалити на розсуд суду.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії по відчуженню 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 .

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до наступного.

З договору дарування укладеного 20.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., за реєстровим № 3179 вбачається, що ОСОБА_3 (дарувальник) передав безоплатно у власність, а ОСОБА_4 (обдарована) прийняла дарунок - 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 п. 4 договору дарування укладеного 20.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., за реєстровим № 3179 зазначено, що дарувальник гарантує, що у відповідності до чинного законодавства малолітні/неповнолітні діти, недієздатні особи чи обмежено дієздатні особи не мають права користування цим нерухомим майном. (а.с. 7)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційна довідка № 142743551 від 25.10.2018 року ОСОБА_4 є власником 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Підстава набуття права власності є договір дарування за реєстровим № 3179, виданий 20.07.2017 року. (а.с. 9)

З копії свідоцтва про укладення шлюбу виданого Морозівської сільською радою Балаклійського районну Харківської області вбачається що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб 22.03.1997 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 ». (а.с. 14)

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено, що батьком є ОСОБА_3 , матір`ю є ОСОБА_11 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року по справі № 641/1687/16-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 - розірвано. Прізвище ОСОБА_11 змінено на дошлюбне «ОСОБА_1».

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб зазначено що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.2018 року, тобто після укладення договору дарування від 20.07.2017 року який оспорюється.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 , заначила, що відносини з позивачем в неї дружні, з відповідачем неприязні. Свідок повідомила, що відповідач ОСОБА_3 подарував будинок своїй сестрі приблизно рік тому та продовжує в ньому жити.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 , заначила, що відносини з позивачем в неї товариські, з відповідачем нормальні. Свідок повідомила, що відповідач ОСОБА_3 подарував сестрі будинок, але продовжує в ньому жити з новою дружиною та їх спільною дитиною.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.12.2018 року у справі № 641/2647/17 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні власністю , визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - Відділ реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про поновлення порушеного права, вселення, визнання права на користування житлом - залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03.06.2019 року Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року в частині визнання ОСОБА_15 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмови у задоволенні зустрічного позову, стягненні судового збору з ОСОБА_1 ,- скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_16 - задоволено частково. Поновлено порушене право ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та вселено ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_6 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Відповідно до п.1.9 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно з ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, права власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представника своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Таким чином, можна зробити висновок, що забезпечення реєстрації місця проживання дитини покладається на батьків, та є їх прямим обов`язком.

Відсутність зареєстрованого місця проживання дитини - є порушенням її майнових прав.

Разом з тим батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації зокрема договору дарування нерухомого майна.

Відчуження батьками нерухомого майна без збереження права дитини на житло є порушенням прав та свобод дитини.

Згідно принципу 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

У ч. 3 ст. 27 Конвенції про права дитини, яка схвалена резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року зазначено, що держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Право дитини на житло - є фундаментальним, основним правом, відсутність зареєстрованого місця проживання у дитини свідчить про порушення її житлових прав.

У відповідності до ч.ч.4,3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Судом встановлено, що у малолітньої ( на час вчинення правочину) ОСОБА_17 , іншого місця проживання не було і не існує на даний час.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти та члени сім`ї наймача або власники житлового приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або най наймачем.

Відповідно до положень Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла ( якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст. 156 Житлового кодексу УРСР).

У статті 405 ЦК України зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до п 1.7 Правил опіки та піклування затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства Охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999 року, органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації: вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою та піклуванням.

Таким чином, батьки управляють майном, майновими правами, які належать дитині, з обов`язковим врахуванням потреб та інтересів дитини, зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку і піклування (з дозволу органу опіки і піклування), а тому, законодавцем покладено обов`язки на батьків отримання дозволу органів опіки і піклування на укладення щодо майна, майнових прав які належать дитині, договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, тим самим посилюючи захист майнових прав дітей.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

З огляду на викладене вбачається, що спірний правочин був укладений всупереч нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, є таким, що суперечить правам малолітньої доньки. (ч.ч. 1,6 ст. 203 ЦК України).

Частина 1,2 статті 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

До твердження позивача ОСОБА_3 про те, що він не відмовлявся зареєструвати неповнолітню доньку ОСОБА_9 у спірному будинку, оскільки для реєстрації місця проживання доньки не вимагався його дозвіл суд ставиться критично, оскільки відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» це було його обов`язком.

З аналізу норм ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», вбачається необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, ці норми спрямовані на захист майнових прав дітей, права на житло, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, є не тільки факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

ОСОБА_3 і його представник не заперечували проти того, що малолітня дитина проживала у спірному будинку.

Відсутність зареєстрованого місця проживання неповнолітньої доньки сторін яка проживала у спірному будинку зробило можливим відчуження цього будинку без дозволу органу опіки і піклування. Невиконання батьками своїх обов`язків щодо реєстрації місця проживання дитини і приховання ОСОБА_3 від нотаріуса тієї обставини, що ОСОБА_6 має право на це житло потягло за собою порушення житлових прав дитини.

Та обставина, що в результаті вчинення договору дарування, малолітня донька втратила можливість користуватись житловими приміщеннями (іншого приміщення для проживання ані малолітня ОСОБА_6 , ані її матір - позивач ОСОБА_1 не мають -таких доказів відповідачем не надано), свідчить про порушення конституційних прав малолітньої ОСОБА_6 , передбачених ст. 47 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Проаналізувавши докази у справі у їх сукупності, враховуючи що малолітня дитина ОСОБА_6 всупереч імперативним нормам законодавства не була зареєстрована у спірному будинку, з огляду на зміст п.4 договору дарування від 20.07.2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хаславською К.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3179, суд робить висновок, що такий правочин укладений всупереч нормам Декларації прав дитини, ЦК України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства» Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», та є таким, що суперечить майновим правам малолітньої доньки ОСОБА_6 .

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у поновному обсязі.

Керуючись принципом 4 Декларації прав дитини, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. 47 Конституції України, ст 29, 203, 215, 216, 228, 242, 405 ст. 177 СК України, ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 156 Житлового кодексу УРСР, п 1.7 Правил опіки та піклування, п. 1.9 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання недійсним договору дарування частки житлового будинку і скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20.07.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською Кариною Валентинівною, зареєстрований в реєстрі за № 3179, з моменту укладення договору.

Скасувати рішення індексний № 36232364 від 20.07.2017 року про держану реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_4 на 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку загальною площею 38,5 кв. м., житловою площею 21, 7 кв. м. з мансардою та прибудовами літ. Е-1 та надвірними будівлями при ньому: сарай літ Б, навіс літ. Г, огорожі № 1-3, вимощення 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 21481541.

Застосувати наслідки недійсності правочину - повернути сторони договору дарування укладеного 20.07.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською Кариною Валентинівною, зареєстрований в реєстрі за № 3179 у первісне положення, провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_3 на 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з житлового будинку загальною площею 38,5 кв. м., житловою площею 21,7 кв. м., з мансардою та прибудовами літ Е-1, та надвірними будівлями при ньому: сарай літ. Б, навіс літ. Г, огорожі № 1-3, вимощення 1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.1996 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-277- на 1/3 частку житлового будинку, право власності зареєстроване 04.03.1996 року Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за реєстровим № 56403; і на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.01.2017 року Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-5 -на 1/3 частку житлового будинку, право власності зареєстроване 12.01.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою Калібердою Т.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 18542485

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: невідомий, адреса місця проживання: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_4 , 1974 р.н., РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна, м. Харків, проспект Гагаріна, 1, прим. літ. А-5

Третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, адреса: м. Харків, пл. Конституції, 7

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса: м. Харків, вул. Чернишевського, 55

Повний текст судового рішення виготовлений 21.06.2019 року.

Суддя: Б. П. Григор`єв