Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 522/1361/15-ц

провадження № 61-6978св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Соборного відділення Одеської обласної філії Акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне мале підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Влад»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Заїкіна А. П., Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Соборного відділення Одеської обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне мале підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Влад» (ПМП «ВКФ «Влад»), про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ПМП «ВКФ «Влад» укладений договір банківського рахунку № 693/Ю01.1-83, відповідно до якого підприємству відкрито поточний рахунок, на якому здійснюються операції в національній та іноземній валюті.

Додатковою угодою до договору банківського рахунку № 693/Ю01.1-83, укладеною 05 грудня 2007 року, сторони погодили, що максимальний ліміт овердрафту становить 291 770 грн 00 коп. з кінцевим терміном повернення 04 грудня 2008 року.

З метою забезпечення виконання ПМП «ВКФ «Влад» умов договору банківського рахунку, 05 грудня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ПМП «ВКФ «Влад», ОСОБА_1 укладений договір поруки № 07-15/1633, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед банком за неналежне виконання підприємством умов договору банківського рахунку № 07-15/1633.

Пунктом 5.2 цього договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись Законом України «Про третейські суди», домовилися, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

30 жовтня 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором банківського рахунку № 693/Ю01.1-83, у той час як кінцевий термін виконання зобов`язань за цим договором настав 04 грудня 2008 року, тобто банк пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителя.

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог (а. с. 80-83) ОСОБА_1 просив суд:

- визнати припиненим договір поруки № 07-15/1633, укладений 05 грудня 2007 року між ним, АКБСР «Укрсоцбанк» та ПМП «ВКФ «Влад»;

- визнати недійсним договір поруки від 05 грудня 2007 року № 07-15/1633 в частині укладення третейської угоди у формі третейського застереження (пункт 5.2. цього договору поруки).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року у складі судді Кічмаренка С. М. у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів наявність підстав для визнання недійсним пункту 5.2 договору поруки, у якому сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору між сторонами шляхом переговорів, спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано припиненою поруку за договором № 07-15/1633, укладеним 05 грудня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ПМП «ВКФ «Влад», ОСОБА_1

У частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору поруки відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції у своєму рішенні навів мотиви щодо оскарження третейського застереження та не вирішив позов у частині вимог про визнання поруки припиненою, що вказує на порушення судом статей 212-214 ЦПК України та незастосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Суд апеляційної інстанції встановив, що строк дії кредитного договору закінчився 04 грудня 2008 року. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним кредитного зобов`язання банк має право пред`явити у межах строку дії поруки (шість місяців, одного року, чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо у межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, то кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилася порука.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив наявні в матеріалах справи докази та не звернув увагу на наявність рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2013 року, на підставі якого з боржника та поручителів, у тому числі і ОСОБА_1 , стягнуто заборгованість за договором банківського рахунку від 01 грудня 2007 року № 693/Ю01.1-83, а тому підстави вважати поруку припиненою відсутні.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк».

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 грудня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк», та ПМП «ВКФ «Влад» укладений договір банківського рахунку № 693/Ю01.1-83, відповідно до якого підприємству відкрито поточний рахунок, на якому здійснюються операції в національній та іноземній валюті.

Додатковою угодою до договору банківського рахунку № 693/Ю01.1-83, укладеною 05 грудня 2007 року, сторони погодили, що максимальний ліміт овердрафту становить 291 770 грн 00 коп. з кінцевим терміном повернення 04 грудня 2008 року.

З метою забезпечення виконання ПМП «ВКФ «Влад» умов договору банківського рахунку, 05 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПМП «ВКФ «Влад», ОСОБА_1 укладений договір поруки № 07-15/1633, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед банком за неналежне виконання підприємством умов договору банківського рахунку № 07-15/1633.

Пунктом 5.2 цього договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись Законом України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 17 ЦПК України 2004 року передбачено, що сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

У частині другій статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору поруки) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов`язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

Вирішуючи спір у частині вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 5.2 договору поруки, який містить третейське застереження, апеляційний суд правильно виходив із того, що третейське застереження в договорі поруки не суперечить вимогам чинного на час його укладення законодавства України, є одним із способів реалізації права на захист прав та не є відмовою від права на звернення до суду з позовом. Тому рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 5.2. договору поруки є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Крім цього, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2013 року, у справі № 2-262/11 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» до ПМП «ВКФ «Влад», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором банківського рахунку № 693 / Ю01 .1-83 у розмірі 375 224 грн 15 коп., з яких заборгованість за кредитом - 268 395 грн 55 коп., заборгованість за процентами - 97 025 грн 84 коп., пеня - 1 630 грн 08 коп., інфляційні втрати - 8 051 грн 87 коп. (а. с. 77-79).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановивши характер спірних правовідносин і застосувавши норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що сторони погодили строк дії договору банківського рахунку № 693/Ю01.1-83 - до 04 грудня 2008 року, у той час як позов про стягнення кредитної заборгованості банк пред`явив лише у жовтні 2009 року, і на підставі цього зробив правильний висновок про визнання поруки припиненою.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк