П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 241/1276/17

Номер провадження 22-ц/804/1736/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 29 березня 2019 року, у складі судді Демочко Д.О., дата складення повного судового рішення 02 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (назву змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання відповідач не виконав внаслідок чого, станом на 31 липня 2017 року, виникла заборгованість в сумі 70529,54 грн., яка складається з наступного: 7420,51 грн. - заборгованість за кредитом; 56024,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: а саме, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3334,74 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також відшкодувати судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 29 березня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 травня 2011 року, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7420 гривень 51 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 56024 гривні 29 копійок, а всього 63444 гривні 80 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1439 гривень 20 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та відмовити банку у позові, посилаючись на те, що оскільки позивач не надав кредитного договору, то суд зробив помилковий висновок про наявність його боргових зобов`язань перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; позивач не надав доказів того, що саме з представленими умовами та правилами він був ознайомлений при підписанні анкети-заяви; тарифи йому не надавалися і тому він не знав про розмір процентної ставки за користування кредитом; до справи не долучено кредитної картки зі строком її дії; збільшення кредитного ліміту та процентної ставки за користування кредитом суперечить положенням ст.1056-1 ЦК України.

Рішення суду в частині відмови АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення заборгованості за пенею та комісією, штрафів - фіксована частина та процентна складова, не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Звонарьова В.В., який підтримав скаргу, заперечення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шишелової Н.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).

Кредитний договір укладено шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором процента ставка в період з травня 2011 року по грудень 2012 року становила 36 %, у період із січня 2013 року по серпень 2014 року - 30 %, з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,80 %, а з квітня 2015 року по липень 2017 року - 43,20%.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 31 липня 2017 року. утворилася заборгованість в сумі 70 529,54 грн., яка складається з наступного: 7420,51 грн. - заборгованість за кредитом; 56024,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3334,74 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції вважав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами і тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір, отже, відповідач був ознайомлений з указаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві, а оскільки боржник не виконав умови договору заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитними коштами підлягає стягненню на користь банку за весь період користування кредитними коштами.

Рішення суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 7420,51 грн., що складається з поточної та простроченої заборгованості, відповідають положенням матеріального закону.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг та підтверджує укладення відповідного договору з банком.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Заперечуючи проти судового рішення представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що ОСОБА_1 не заперечує факту підписання анкети-заяви на отримання кредиту, але не визнає, що отримував кредит в розмірі, зазначеному позивачем при зверненні до суду; у нього дійсно було декілька кредитних карток, але в інших кредитних установах; він не пам`ятає щоб отримував кредитну картку за заявою від 16 травня 2011 року і користувався кредитними коштами; представлені банком дані про розмір заборгованості та рух коштів по кредитній картці на ім`я ОСОБА_1 представник відповідача вважає недостатніми доказами для задоволення вимог банку.

В суді апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пояснила, що заяву про надання кредиту ОСОБА_1 підписав добровільно, всі умови кредитування позичальникові були роз`яснені, він отримав довідку про умови кредитування, про що свідчить його особистий підпис на довідці наданій апеляційному суду. З АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 уклав один кредитний договір, отримав єдину кредитну картку зі строком дії до січня 2015 року і регулярно користувався кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість та проценти.

Оскільки під час розгляду справи встановлено, що боржник протягом дії кредитного договору регулярно користувався кредитними коштами, але свої зобов`язання по поверненню кредиту в повному обсязі не виконав, здійснивши останнє погашення кредиту 27 жовтня 2014 року в розмірі 120 грн., ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 31 липня 2017 року, в сумі 7420,51 грн., є законним та обґрунтованим.

Будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність кредитних відносин між сторонами та про відсутність заборгованості відповідача перед банком ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представив.

Отже, колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач факт підписання ним заяви-анкети на отримання кредиту не заперечував, отримання ним платіжної картки із кредитним лімітом у розмірі 8600 грн., користування кредитом та часткове виконання договірних зобов`язань зі сплати кредиту та погашення відсотків підтверджується матеріалами справи.

Висновки колегії суддів про законність судового рішення та про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній постанові від 17 квітня 2019 року справа №335/5731/16-ц провадження № 61-28562св18.

Разом з тим, перевіряючи судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за процентами, колегія суддів, з урахуванням доводів апеляційної скарги відповідача, вважає необхідним змінити рішення суду в цій частині, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з відповідачем ОСОБА_1 відповідає строку дії карти, тобто сплинув в останній день січня 2015 року - 31 січня, за поясненнями представника позивача в суді апеляційного інстанції та згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про дію картки до січня 2015 року, то з 01 лютого 2015 року право позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Суд першої інстанції, стягуючи суму заборгованості за нарахованими відсотками станом на 31 липня 2017 року, не врахував зазначені вимоги закону та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, таким чином допустив порушення норм матеріального права.

Апеляційний суд, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 7420,51 грн. та проценти за користування кредитом за період з 16 липня 2011 року по 31 січня 2015 року в розмірі 1661,71 грн., згідно розрахунку заборгованості наданого суду та поясненням представника позивача в суді апеляційної інстанції.

Оскільки збільшення процентів з 36% (визначені проценти за користування кредитними коштами при укладенні кредитного договору від 16 травня 2011 року) до 43,20 % відбулося за межами строку дії картки, а саме, з квітня 2015 року, доводи апеляційної скарги про безпідставне збільшення процентів без згоди боржника, до уваги не приймаються.

Відтак колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням норм матеріального права, представлених та безпосередньо досліджених судом апеляційної інстанції доказів, які подані позивачем в якості заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції підлягає зміні з визначенням загальної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором без номеру від 16 травня 2011 року в сумі 9082,22 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 420 грн. 51 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 661 грн. 71 коп.

Що стосується розподілу судових витрат у зв`язку зі зміною рішення, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на час пред`явлення позову, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд, дійшовши висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та зменшивши їх розмір, вважає необхідним вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Зі справи вбачається, що ціна позову становила 70 529,54 грн., а задоволені вимоги банку апеляційним судом на 9 082,22 грн.(7420,51+1661,71).

Отже, ураховуючи часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування позикою та зменшення їх розміру до 1661,71 грн., розмір задоволених позовних вимог банку становить 12,88 % (9082,22х100:70529,54). Тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 206,08 грн., що становить 12,88 % від сплаченого заявником судового збору за подання позову (1600х12,88:100).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 частково задоволена, понесені відповідачем витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 2400 грн. підлягають частковому відшкодування за рахунок позивача - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в розмірі 2090,88 грн.(2400 - (2400х87,12%(100-12,88%):100).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 29 березня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 травня 2011 року в сумі 9 082 (дев`ять тисяч вісімдесят дві) грн. 22 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 420 грн. 51 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1661 грн. 71 коп. та у відшкодування судового збору 206 грн. 08 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у відшкодування судового збору 2090 грн. 88 коп. у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 24 червня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко