Справа 688/670/19
№ 2/688/363/19
Рішення

іменем України

12 червня 2019 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Мазур Н.В.,

за участю: секретаря судових засідань - Березенської Н.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача Циванюка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову посилається на те, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.09.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 240 год. громадських робіт. Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в сумі 333 грн. 30 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4849 грн. 60 коп., а всього 10182 грн. 90 коп.

28.10.2016 року вирок набрав законної сили, у зв`язку з чим було видано виконавчий лист №688/2897/16-к, який 17.11.2016 року ним направлено до Шепетівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області та відкрито виконавче провадження №52917087. Так як відповідач жодних дій щодо виконання вироку не вчинив, він був змушений звернутися до суду. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.12.2017 року з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто 3121,64 грн., з яких: інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання з 28 жовтня 2016 року по 01 грудня 2017 року в розмірі 1588,53 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 333,11 грн. та 1200 грн. витрат на правову допомогу. Рішення набрало законної сили 03 січня 2018 року. Станом на 26 листопада 2018 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.09.2016 року та рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.12.2017 року не виконані. На підставі викладеного, просить суд стягнути з останнього інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період часу з 01 грудня 2017 року по 01 лютого 2019 року в розмірі 1584,30 грн., 3% річних від простроченої суми за період часу з 01 грудня 2017 року по 01 лютого 2019 року в розмірі 466,93 грн. та судові витрати в сумі 1500 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що поніс відповідальність за вчинений злочин, відпрацювавши призначене судом покарання у виді громадських робіт. Грошові кошти, стягнуті вироком суду на користь позивача не відшкодував та відшкодовувати наміру не має, оскільки вважає їх стягнення безпідставним, із ним не погоджується, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення.

Як встановлено в суді, та вбачається із вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року, який набрав законної сили 28 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт. Позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 333 грн. 30 коп. майнової та 5000 грн. моральної шкоди, та 4849 грн. 60 коп. витрат на правову допомогу.

Отже, з часу набрання даним вироком законної сили, а саме з 28 жовтня 2016 року у відповідача ОСОБА_3 виникло зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 , що до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, яка в силу ст. 360-7 ч.1 абз. 2 ЦПК України є обов`язковою для суду першої інстанції при вирішенні вказаного спору, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

На виконання вищевказаного вироку суду 28 жовтня 2016 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області було видано виконавчий лист № 688/2897/16-к для позивача ОСОБА_1 , який ним пред`явлено до виконання до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, у зв`язку з чим 17 листопада 2016 року відкрито виконавче провадження №52917087, що підтверджується постановою державного виконавця Куценко О.М. від 17.11.2016 року про відкриття виконавчого провадження.

В 2017 році ОСОБА_1 звернувся до Шепетівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

Так, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.12.2017 року з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто 3121,64 грн., з яких: інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання з 28 жовтня 2016 року по 01 грудня 2017 року в розмірі 1588,53 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 333,11 грн. та 1200 грн. витрат на правову допомогу. Рішення набрало законної сили 03 січня 2018 року.

На виконання даного рішення суду 03 січня 2018 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області було видано виконавчий лист № 688/2079/17 для позивача ОСОБА_1 , який ним пред`явлено до виконання до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, у зв`язку з чим 22 січня 2018 року відкрито виконавче провадження №55574661.

Як слідує із довідок №164/84/5 від 23.05.2018 року та №36254/4 від 26.11.2018 року, виданих Шепетівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області та визнано у судовому засіданні сторонами, визначена вироком суду по кримінальному провадженню 688/2897/16-к № 1-кп/688/146/2016 р. матеріальна шкода в сумі 333 грн. 30 коп., моральна шкода в сумі 5000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4849 грн. 60 коп., а всього 10182 грн. 90 коп., а також визначені рішенням суду у цивільній справі № 688/2079/17 інфляційні втрати в сумі 1588,33 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 333,11 грн. та 1200 грн. витрат на правову допомогу залишились не відшкодованими, належних заходів щодо їх повернення відповідач не вжив. Таким чином, вирок та рішення суду з моменту набрання ними законної сили залишаються невиконаним, борг не повернутий.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 прострочив виконання грошового зобов`язання, що виникло між сторонами, саме за період з 01 грудня 2017 року по 01 лютого 2019 року.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_3 не виконав зобов`язання по сплаті боргу, тому наявні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення.

З урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, загальний індекс інфляції за період з 01.12.2017 року по 01.02.2019 року становить 11,1908 (101,0х 101,5х 100,9х 101,1х 100,8х 100,0х 99,3х 100,0х101.9х101,7х101.4х101,0 = 11,1908), отже проіндексована сума складає 1584 грн. 30 коп. (13304 грн. 54 коп. х 11,1908 = 14888 грн. 84 коп.; 14888 грн. 84 коп. 13304 грн. 54 коп. = 1584 грн. 30 коп.)

А тому, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 саме таку проіндексовану суму в розмірі 1584 грн. 30 коп.

При проведенні розрахунку трьох процентів річних, суд враховує, що грошове зобов`язання за період з 01 грудня 2017 року по 01 лютого 2019 року прострочено на 427 днів, тому така сума становитиме 466 грн. 93 коп. (13304 грн. 54 коп.(сума боргу) : 100% х 3 % : 365 (днів у році) х 427 дні (дні прострочки) = 466 грн. 93 коп.)

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 1584 грн. 30 коп. інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 466 грн. 93 коп., а всього 2051 грн. 23 коп.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Так, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь адвоката у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Станом на 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. Отже, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи адвоката та складає 768,40 грн.

Для захисту свого порушеного права та представництва інтересів в суді позивачем ОСОБА_1 було укладено 01.06.2018 року договір про надання професійної правничої допомоги із адвокатом Рівнячком Л.С., який готував позовну заяву до суду та надавав консультації по даній справі. Із журналу судового засідання слідує, що адвокат Рівнячок Л.С. приймав участь у судовому засіданні 23.04.2019 року з 10 год. 12 хв. по 10 год. 40 хв., тобто 38 хв..

На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. позивачем надано квитанції до прибуткового касового ордера №101 від 25.01.2019 року та №179 від 01.04.2019 року про оплату адвокатських послуг в сумі 500 грн. та 1000 грн. Отже, витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. позивачем документально підтверджені та підлягають до задоволення.

Крім того, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд рахує за необхідне стягнути його з відповідача в дохід держави.

На підставі ст.ст. 11, 509, 599, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , за час прострочення виконання грошового зобов`язання з 01 грудня 2017 року по 01 лютого 2019 року інфляційні втрати в розмірі 1584 грн.30 коп., три проценти річних від простроченої суми - 466 грн.93 коп. та витрат на правову допомогу - 1500 грн., а всього 3551 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Повний текст рішення складено 18 червня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області 23 лютого 2000 року, РНОКПП- НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області 14 червня 2002 року, РНОКПП - НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Мазур