Справа № 308/9586/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Струтинська Н.Ю.

за участі

позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - Попюк М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів, -
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу суми сплачених нею грошових коштів.
Мотивуючи даний позов тим, що за період перебування у шлюбі із відповідачем по справі з 18.10.1997р. по 01.04.2013 р. у них народилося двоє дітей донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2013 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі за рахунок отриманих кредитних коштів за спеціальною програмою ними було отримано в кредит квартиру, що підтверджується кредитним договором № 55/2000 від 18.12.2000р. укладеним між ОСОБА_1 та Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву. Позивач вказує, що рішенням Ужгородського міськорайонного суду від 03.02.2015 року визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_5 ; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири за кожним, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації грошові кошти в сумі 18 556,35 грн. Рішенням колегії суддів апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року рішення Ужгородського міськорайонного суду від 03.02.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації грошові кошти в сумі 18 556,35 грн. скасовано, в решті рішення суду залишено без змін. Позивач вказує, що відповідно до приписів ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Позивач вказує на те, що зобов`язання , які виникли за укладеним під час шлюбу договором позики одним з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя , оскільки такий договір укладено на потреби та в інтересах сім`ї. Вказала, що грошові кошти були отримані в кредит в період шлюбу на потреби сім`ї, зокрема на отримання квартири АДРЕСА_1 яка в порядку поділу майна подружжя була розділена між колишнім подружжям у рівних частках, відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2015 року та в рахунок погашення залишку кредитного боргу одноособово сплачені нею кредитору після розірвання шлюбу з відповідачем.

Однак, з моменту набрання рішенням суду законної сили і до моменту звернення до суду з позовом, відповідач по справі ухиляється від повернення їй коштів за кредитним договором Ѕ з яких складає 18 556,36 грн. сплачених нею одноособово в рахунок погашення кредитного боргу перед кредитодавцем за період після розірвання шлюбу. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача і суму інфляційних втрат на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 16.09.2016р. , що становить 1951,76 грн., а також 3% на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 16.09.2016р., що становить 747,34 грн.

Окрім того, позивач вказує, що з часу набрання рішення суду від 16.05.2015 року у справі № 308/8315/14-ц про розподіл майна подружжя законної сили , відповідач став власником Ѕ частини квартири, що в свою чергу покладає на власника обов`язок утримувати майно і нести витрати пов`язані з його утриманням , в тому числі і сплату комунальних послуг. Позивач зазначає, що відповідач в порушення приписів ст. ст. 322,360 ЦК України, п.5 ч.3 ст.20,ч.1 ст.32 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» з часу набрання рішення законної сили по дату звернення з позовом до суду жодного разу не сплатив витрат по утриманню квартири, отже весь тягар по оплаті комунальних послуг ліг на позивача. Позивач зазначає, оскільки нею за період з 16.05.2015 року по 16.09.2016 року сплачено витрати за комунальні послуги за утримання квартири в сумі 8617,52 грн., а відповідач відмовляється компенсувати їй половину витрат, відповідно до частки відповідача у квартирі, вона вимушена звертатися до суду із позовними вимогами про стягнення в порядку регресуз відповідача на її користь Ѕ вартості витрат пов`язаних з утриманням квартири, що становить 4 308,76 грн.

В ході судового розгляду справи, позивач скориставшись наданими їх правами передбаченими ст. 31 ЦПК України ( в редакції чинній на час звернення до суду) подала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 827,54 грн. з яких: Ѕ коштів сплачених нею одноособово в рахунок погашення кредитного боргу перед кредитодавцем за кредитном договором в сумі 18 556,36 грн.; сума інфляційних втрат на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2017р. , що становить 5012,92 грн., а також 3% на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2017р., що становить 1258,27 грн. ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ вартості витрат пов`язаних з утриманням квартири в сумі 4308,76 грн. та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач збільшені відповідно до заяви від 18 серпня 2017 р. позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити, з підстав та мотивів викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти збільшених позовних вимог заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову та збільшених позовних вимог заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях, та пояснив, що позивач безпідставно та неуповноважено виконала зобов`язання і за відповідача по сплаті коштів в рахунок погашення кредитного боргу перед кредитодавцем . Вважає, що дострокове виконання зобов`язання вчинене позивачем навмисно, з метою заволодіння майном відповідача. Вважає, що позивач самовільно без згоди відповідача , достроково до закінчення дії кредитного договору виконала кредитні зобов`язання. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 827,54 грн. з яких: Ѕ коштів сплачених за кредитном договором в сумі 18 556,36 грн.; сума інфляційних втрат на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2017р. , що становить 5012,92 грн., а також 3% на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2017р., що становить 1258,27 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ вартості витрат пов`язаних з утриманням квартири в сумі 4308,76 грн. зазначив, що відповідач у період з 19.05.2015 р. по 15.07.2016 р. не проживав і не перебував за місцем реєстрації, так як проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції, про що надані докази, внаслідок чого у відповідача відсутній обов`язок оплачувати неотримані ним послуги. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог і в цій частині.

30.01.2017 року відповідачем через канцелярію суду подано письмові заперечення на позов з додатками.

30.01.2017 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

03.05.2017 року позивачем через канцелярію суду подано письмові пояснення на заперечення .

18.08.2017 року позивачем через канцелярію суду подана заява про збільшення позовних вимог з додатками.

28.08.2017 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі .

12.09.2017 року відповідачем через канцелярію суду подано письмові пояснення.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовували-ся.
Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що з 18 жовтня 1997 р. до 01 квітня 2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано заочним рішенням Ужгородського міськрайонного судувід 01 квітня 2013 року і вказані факти доведені судовим рішенням колегії суддів судової палати Апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребують /а.с. 20-23./

Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з умовами Положення про порядок надання пільгового довготермінового державно-го кредиту молодим сім`ям та одиноким громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою КМУ від 17 травня 1999 року № 825 (далі - Положення) 12 грудня 2000 року між Закарпатським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву при державному комітеті України у справах сім`ї та молоді (далі - Закарпатське регіональне відділення Фонду) та ОСОБА_1 , була укладена кредитна угода № 55/2000, відповідно до умов якої позичальник отримала прямий зворотній адресний (цільовий) кредит на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 65,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 70 308,00 грн., з терміном повернення 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом і вказані факти доведені судовим рішенням колегії суддів судової палати Апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребують /а.с. 20-23./

На підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30 липня 2003 року № 192 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно (спірну квартиру) серії НОМЕР_1 від 05 вересня 2003 року та 10 вересня 2003 року зареєструвала своє право власності в КП «Ужгородське МБТІ».

16 вересня 2003 року була укладена додаткова угода до кредитної угоди, яка є її невід`ємною частиною, відповідно до умов якої було збільшено суму кредиту на 4 974,00 грн. у зв`язку із збільшенням загальної площі квартири на 4,7 кв.м., внаслідок чого фактична сума кредиту склала 75 255,00 грн., загальна площа квартири 69,8 кв.м.

В цей же день був складений акт № 24, відповідно до якого Закарпатське регіональне відділення Фонду передало у володіння і користування ОСОБА_1 спірну квартиру, вартість якої складала 83 617,00 грн.

Спірна квартира була передана у заставу Закарпатському регіональному відділенню Фонду на підставі договору застави від 02 жовтня 2003 року, укладеного між заставодержателем та ОСОБА_1 і вказані факти доведені судовим рішенням колегії суддів судової палати Апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребують /а.с. 20-23./

Судом встановлено , що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 достроково погасила кредит, сплативши у липні 2014 року 34 014,54 грн. і вказані факти доведені судовим рішенням колегії суддів судової палати Апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребують /а.с. 20-23./, а також квитанціями про погашення кредиту ( а.с. 27)

Отже, за період після 01.04.2013 року залишок боргу за кредитом позивачем повністю був погашений у розмірі 34 014,54 грн.
При цьому встановлено, що залишок кредиту повністю було погашено позивачем ОСОБА_1 на користь кредитора в період після розірвання шлюбу сторонами - з 01.04.2013 року по 18.07.2014 року /а.с.27/.
Із аналізу вище зазначеної кредитної угоди слідує, що кредитні кошти за цьою кредитною угодою були отримані на придбання сторонами квартири , яка в подальшому була предметом поділу між ними.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , рішення суду в цій частині набуло законної сили.

Таким чином, виходячи з того, що кошти за вище зазначеною кредитною угодою були отримані на потреби сім`ї, позивач ОСОБА_1 вважала, що відповідальність сторін за указаною угодою є солідарною, яка зберігається і після розірвання шлюбу 01.04.2013 року.

При цьому, оскільки залишок заборгованості, за указаною кредитною угодою , який існував на час розірвання шлюбу - 01.04.2013 року, вона погасила одноособово, тому, на підставі ст.544 ЦК України, звернулася до суду з цим позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 1/2 частину погашених нею одноособово солідарних боргів в період після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При цьому, як вважає суд до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`заннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти содідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахування частки, яка припадає на нього.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було сплачено борги подружжя після розірвання шлюбу особистими коштами, а тому відповідач ОСОБА_2 , як солідарний боржник, який є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , зобов`язаний сплатити позивачу половину коштів одноособово погашених нею кредитних зобов`язань за період після розірвання шлюбу, тобто, після 01.04.2013 року, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину одноособово погашених нею кредитних зобов`язань за період після розірвання шлюбу, тобто, після 01.04.2013 року, що становить 18 556,36 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2017р. , що становить 5012,92 грн., а також 3% річних на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2017р., що становить 1258,27 грн.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримувани-ми ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 1258,27 грн. та розрахунок щодо інфляційних втрат , визнає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 5012,92 грн. інфляційних втрат та в частині стягнення 1258,27 грн. 3% річних підлягають повному задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ вартості витрат пов`язаних з утриманням квартири в сумі 4308,76 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому нале-жить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , рішення суду в цій частині набуло законної сили.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо -будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

За змістом ч. 3 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Таким чином, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг.

Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 19.05.2015 року був призваний в ЗС України на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 та в період з 29.05.2015 року по 15.07.2016 року був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України міста Харкова, що стверджується даними довідки від 15.07.2016 року № 2034 військової частини НОМЕР_2 .

Отже, відповідач ОСОБА_2 у період з травня 2015 року по липень 2016 року фактично не користувався житлово-комунальними послугами, а відтак суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ вартості витрат пов`язаних з утриманням квартири в сумі 4308,76 грн. є недоведеними та необгрунтованими, так як позивач належними та допустимими доказами не довела факт користування відповідачем ОСОБА_2 житлово-комунальними послугами у зазначений нею період, а відтак у задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених у мотивувальній частині судового рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 551,21 грн. (за подання позовної заяви) + 88,78 грн. ( за поданя заяви про збільшення позовних вимог).

Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення з відповідача суми грошових коштів , яка у загальному розмірі складає 29136,30 грн.
Разом з тим, суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 24827,54 грн.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат міжсторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 545,35 грн. (24827,54 грн. * 639,99 / 29136,30 ).

Керуючись ст. 544 ЦК України, ст. 65 СК України, ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 259 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України , суд,
У Х В А Л И В :
Збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 24827,54 грн. , з яких:18 556,36 грн. - 1/2 частина одноособово погашених ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за період після розірвання шлюбу; 5012,92 грн. інфляційних втрат; 1258,27 грн. - 3% річних .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 545,35 грн. сплаченого нею судового збору.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги .
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасники справи:
Позивач : ОСОБА_1 - АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_3

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2019 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду К.К. Бенца