Справа № 146/397/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 вересня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надала відповідачу позику в сумі 1730 доларів США, які зобов`язалася повернути до 15 жовтня 2018 року, про що власноручно написала розписку.

Оскільки зазначені в розписці строки повернення грошових коштів минули, на звернення позивача про повернення грошових коштів відповідач не реагує, тому з даним позовом ОСОБА_1 змушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь загальну заборгованість за договором позики в розмірі 50220,17 грн, з яких 45654,70 - основного боргу, 4565,70 грн - 10% річних та судові витрати по справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить, розгляд справи провести у її відсутність, позовну заяву підтримує та просить її задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи її було повідомлено завчасно та належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, в зв`язку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи,Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 01 вересня 2018 року ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 1730 доларів США, які зобов`язалася повернути до 15 жовтня 2018 року, про що остання склала письмову розписку. (а.с.5).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі ст.ст. 526,530 ЦК України зобов`язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний передати позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 10% річних, суд виходить з наступного.

Так, ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на отримання процентів за договором позики. Однак, відповідно до ст. 1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір позики, що встановлює процентну ставку, буде вважатися фінансовою послугою, а згідно зі ст. 5 цього Закону надавати такі послуги мають право тільки фінансові установи, тоді як позикодавцем є фізична особа.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 свої боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 не виконала, зазначенні в розписці строки повернення грошових коштів минули, а тому суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором позики на загальну суму 45482,95грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених частин вимог, що становить 695,91 грн (розрахунок 768,40 х 45482,95 : 50220,17= 695,91).

Відповідно 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 суму заборгованості за договром позики від 01 вересня 2018 року еквівалентну 1730 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 11 червня 2019 року становить 45482,95 грн (сорок п`ять тисяч чотириста вісімдесят дві гривіні 95 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 понесені та документально підтвердженні судові витрати, які складаються з 695,91 грн (шістсот дев`яносто п`ять гривень 91 копійка) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 18 червня 2019 року