Номер провадження по справі 2/387/202/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року смт. Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Цоток В. В.

при секретарі Придатченко О.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним правочину, в якому зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 7,2989 га, яка знаходиться на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. 10.03.2016 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_3 договір на користування зазначеною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) строком дії на 90 років. Ціна продажу права 140 000 гривень . Вважає, що на підставі ст.233 ЦК України, зазначений правочин має бути визнаний недійсним, як такий, що укладений позивачем під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних для нього умовах. На обґрунтування своїх доводів, зазначив, що з вересня 2015 року він тяжко хворів та не мав можливості працювати. В зв`язку з цим у нього виникли боргові зобов`язання. Також сформувалась велика заборгованість по сплаті аліментів. ОСОБА_3 надав грошову допомогу в розмірі 30000 гривень, тому позивач був вимушений погодитися на укладення вище зазначеного договору . Однак, при підписанні правочину, він не звернув увагу на назву договору та термін його дії, оскільки вважав, що укладає договір оренди землі.

Сторона позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. ОСОБА_1 не оспорював факту підписання спірного договору. Також, не оспорював факту отримання від ОСОБА_3 коштів згідно наявних в матеріалах справи розписок. Заперечував факт отримання від ОСОБА_3 коштів по договору емфітевзису в сумі 112700 гривень. Однак, зазначив, що підпис у видатковому касовому ордері від 25.03.2016 року про отримання ним вказаної вище суми, належить йому. Крім того, не оспорював того факту, що ОСОБА_3 погасив за нього заборгованість по аліментах в сумі 30000 гривень.

Сторона відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнала повністю. На обґрунтування своїх доводів, ОСОБА_3 пояснив, що до набуття позивачем права власності на земельну ділянку, вона належала матері останнього та перебувала в оренді у ФГ "Данькова С ОСОБА_5 О ОСОБА_5 ", на підставі договору оренди землі. Після смерті матері, договір оренди землі не припинив свою дію, а тому орендна плата виплачувалася ОСОБА_1 Саме за ініціативою останнього йому було виплачено орендну плату наперед. Після того, як позивач отримав орендну плату за весь період на який було укладено договір оренди землі, він вкотре звернувся до ОСОБА_3 по питанню отримання орендної плати, мотивуючи тим, що йому необхідні кошти на лікування та погашення заборгованості по аліментах. Відповідач пішов назустріч ОСОБА_1 та погасив за останнього борг по аліментах в сумі 30000 гривень. Однак, позивач продовжував звертатися до ОСОБА_3 по питанню отримання коштів та ініціював укладення іншого правочину . В зв`язку з цим, відповідач запропонував ОСОБА_1 укласти договір емфітевзису на що останній погодився. Укладення та нотаріальне посвідчення вказаного правочину відбувалося в кабінеті державного нотаріуса Добровеличківської державної нотаріальної контори, куди позивач прибув самостійно, без сторонньої допомоги. Під час укладення договору, ОСОБА_1 діяв добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та був попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулює укладений правочин. Сторона відповідача заявила про застосування строків позовної давності.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши заяву по суті спору та письмові докази, допитавши свідків, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №155788650 від 11.02.2019 року, встановлено , що ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину №1348 від 10.07.2014 року, належить земельна ділянка з кадастровим номером : НОМЕР_1 :0000284, площею 8,7784 гектара, розташована на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З пояснень учасників справи, встановлено, що перед укладенням спірного договору, між сторонами існували договірні відносини, які виникли з договору оренди землі, укладеного між матір`ю позивача ( орендодавцем ) та ФГ "Данькова С.О." ( орендарем ).

Після смерті матері позивача та успадкування ОСОБА_1 належної їй земельної ділянки орендну плату отримував позивач.

Згідно розписки позивача від 09.10.2014 року він отримав від ОСОБА_3 в рахунок орендної плати за 2014-2018 роки кошти в сумі 35000 гривень ( по 7 тисяч гривень за кожен рік оренди ( а.с.31).

Згідно розписки ОСОБА_6 від 21.09.2015 року, яка на підставі довіреності діяла в інтересах ОСОБА_1 , остання отримала від ОСОБА_3 в рахунок орендної плати за 2019 рік - 10000 гривень, за 2020 рік - 1000 гривень ( а.с.33 ).

Згідно розписки ОСОБА_6 від 18.10.2015 року, яка на підставі довіреності діяла в інтересах ОСОБА_1 , остання отримала від ОСОБА_3 в рахунок орендної плати за 2020 рік кошти в сумі 9000 гривень ( а.с.33 ).

Із змісту вказаних розписок, встановлено, що станом на жовтень 2015 року позивач отримав від відповідача орендну плату до 2021 року і претензій по виплаті орендної плати не мав.

З пояснень обох сторін, встановлено, що в першій декаді березня 2016 року відповідач сплатив за позивача заборгованість по аліментах в сумі 30000 гривень .

10.03.2016 року між ОСОБА_1 (власник) та ФГ "Данькова Сергія Олександровича" в особі голови ОСОБА_7 Олександровича (землекористувач) було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який посвідчений державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 362. Відповідно до п.1.1 договору власник надає землекористувачу право використовувати земельну ділянку, зазначену у пункті 1.2. цього договору для сільськогосподарських потреб на праві емфітевзису. Згідно п.1.2 договору земельна ділянка розміром 8,7784 гектара, розташована на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, з кадастровий номером НОМЕР_2 , перебуває у власності власника згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно ІН- НОМЕР_3 , виданим Реєстраційною службою Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області 22.08.2014 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 175925 гривень 00 копійок. Цільове призначенням земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 2.3. договору термін користування земельною ділянкою землекористувачем на праві емфітевзису за цим договором складає 90 років з дати державної реєстрації права емфітевзису. Згідно п. 3.1. договору за користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику плату в розмірі 140000 гривень 00 копійок ( а.с. 26-29 ).

На підставі зазначеного правочину державним нотаріусом було проведено державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) , правокористувач - ФГ "Данькова Сергія Олександровича" власник - ОСОБА_1 .

З видаткового касового ордеру від 25.03.2016 року, встановлено , що вказаного дня ФГ "Данькова С.О. " здійснило виплату ОСОБА_1 коштів за 2016-2106 роки згідно договору емфітевзису в розмірі 112700 гривень (а.с. 30).

Згідно платіжних доручень №31,32 від 22.03.2016 року ФГ "Данькова С.О." сплатило до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 25200 гривень та військовий збір в сумі 2100 гривень, які були ним утримані з ОСОБА_1 при нарахуванні плати по договору емфітевзису.

Отже, документально підтверджується той факт, що ФГ "Данькова С.О." належним чином виконало взяті на себе зобов`язання щодо виплати позивачеві коштів на підставі договору емфітевзису в сумі 140000 гривень.

При обґрунтуванні своїх доводів ОСОБА_1 послався на ті обставини, що з вересня 2015 року він тяжко хворів та не мав можливості працювати. В зв`язку з цим у нього виникли боргові зобов`язання. Також сформувалась велика заборгованість по сплаті аліментів. ОСОБА_3 надав грошову допомогу в розмірі 30000 гривень, тому позивач був вимушений погодитися на укладення вище зазначеного договору.

В якості доказів стороною позивача надано :

- довідку головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні від 18.09.2015 року № 6770/15, згідно якої, ОСОБА_1 , знаходиться на лікуванні у відділенні інтенсивної терапії екстакорпоральних методів детоксикації Кіровоградської обласної лікарні з 10.09.2015 року по день видачі довідки у важкому стані (а.с. 5);

- виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого Кіровоградської обласної лікарні, згідно якої, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії екстракорпоральних методів детоксикації з 10.09.2015 року по 03.10.2015 року (а.с. 6-7);

- товарний чек без номера, без дати, виданий ФОП ОСОБА_8 про придбання медикаментів та виробів медичного призначення на загальну суму 3569 гривень 10 копійок.

- показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що товаришує з дружиною позивача. У вересні 2015 року ОСОБА_1 захворів та потребував коштів на лікування. Свідок придбала в дружини позивача : ноутбук за 6000 гривень; набір постільної білизни за 450 гривень; набір кастрюль за 350 гривень. Через два місяці вона позичила дружині позивача 3000 гривень. В січні 2016 року їй вернули борг в сумі 2000 гривень.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що товаришує з дружиною позивача. У вересні 2015 року ОСОБА_1 захворів та потребував коштів на лікування. Свідок придбала в дружини позивача металочерепицю на суму 10000 гривень. Свідку також відомо, що після оперативного втручання позивач не міг себе самостійно обходити. Почав самостійно ходити в січні 2016 року.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що є рідною сестрою дружини позивача. Восени 2015 року ОСОБА_1 захворів і після хірургічної операції не міг себе обходити, а тому вона допомагала по господарству. Позивач почав самостійно ходити в січні 2016 року. Свідок позичала сестрі 800 гривень.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що є співмешканкою позивача . У вересні 2015 року ОСОБА_1 захворів, впав у кому, йому робили переливання крові. На лікування були необхідні значні кошти, орієнтовно по 5-6 тисяч гривень в день . В зв`язку з цим свідок продала : автомобілі на суму 11000 гривень; металочерепицю на суму 10000 гривень; ноутбук на суму 6000 гривень та інші побутові речі. Крім того вона позичила : в ОСОБА_12 - 13000 гривень; в ОСОБА_9 - 3000 гривень; в ОСОБА_11 - 2000 гривень. Також зверталася до ОСОБА_3 Останній сплатив заборгованість ОСОБА_1 по аліментах в сумі 30000 гривень та дав готівкою кошти в сумі 50000 гривень. Свідок особисто не була присутня під час укладення договору емфітевзису, а тому про вказані обставини їй відомо зі слів позивача.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.

Згідно ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач).

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

За змістом ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано роз`яснення, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , в зв`язку з тяжким захворюванням, перебував на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні в період з 10.09.2015 року по 03.10.2015 року.

При цьому, судом звертається увага, що спірний договір був укладений через 5 місяців після виписки ОСОБА_1 з лікувального закладу .

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на його лікування після 03.10.2015 року та розмір понесених ним витрат на лікування.

Долучений до матеріалів справи товарний чек не містить відомостей про дату та особу, якій він виданий, що вказує на його неналежність .

Доводи ОСОБА_1 про наявність у нього боргових зобов`язань які спонукали його укласти договір на вкрай невигідних для себе умовах спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, з показань свідка ОСОБА_6 , встановлено, що вона, на лікування позивача позичила кошти на загальну суму 18000 гривень. При цьому, згідно складених нею розписок, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_3 в рахунок орендної плати кошти в сумі 20000 гривень. Також, відповідачем було сплачено заборгованість ОСОБА_1 по аліментах в сумі 30000 гривень. Крім того, з показань вказаного свідка, встановлено, що від реалізації належного їй майна вона отримала кошти в сумі 28000 гривень.

Отже, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності тяжких обставин, що змусили ОСОБА_1 укласти спірний договір на вкрай невигідних умовах.

Також, на переконання суду, безпідставними є доводи сторони позивача з приводу того, що оспорюваний правочин був укладений ОСОБА_1 на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки, згідно п.1.2 договору, на момент його укладення, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 175925 гривень, а розмір плати за користування земельною ділянкою становив 140000 гривень, при цьому право власності позивача не припинялося. Крім того, перед укладенням договору, за домовленістю сторін, відповідач погасив заборгованість по аліментах в сумі 30000 гривень.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність та вплив тяжких обставин на нього, а також вчинення ним внаслідок цього оскаржуваного правочину, та наявність причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який був укладений виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, що є підставою для відмови в позові.

Крім того, судом звертається увага , що договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 10.03.2016 року укладено між ОСОБА_1 та ФГ "Данькова Сергія Олександровича" в особі голови ОСОБА_13 Сергія Олександровича, однак позов пред`явлено до фізичної особи- ОСОБА_3

Також, судом приймаються до уваги наступні обставини.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Проте , цим Кодексом встановлено строк протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу позовна давність .

Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила .

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові .

В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний правочин був особисто підписаний позивачем. Із змісту договору вбачається, що ОСОБА_1 , під час його укладення, діяв добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та був попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулює укладений правочин.

Отже, про порушення свого права позивач дізнався або повинен був дізнатися 10.03.2016 року.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, що мало місце 03.05.2019 року, спливли строки позовної давності .

Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення відсутні .

З огляду на вказане, враховуючи відповідну заяву сторони відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити і з підстав пропуску строку позовної давності .

Щодо інших аргументів сторін, то обґрунтовуючи своє рішення, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є джерелом права. Зокрема застосовує висновки ЄСПЛ, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, ст.ст.203,206,207,233,257,261,267,407 ЦК України, керуючись ст.ст.12,13,81,89,141,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити повністю.

Відмовити ОСОБА_1 у визнанні недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 10.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ "Данькова Сергія Олександровича", посвідченого державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 362.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи :

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Любомирка Добровеличківського району Кіровоградської області, житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений судом до 17 години 00 хвилин 21.06.2019 року.

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Цоток В. В.