Справа №487/5508/18
Провадження №2/487/370/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.03.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

22.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 553933,60 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.06.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого він позичив ОСОБА_2 20000 дол.США, що за курсом НБУ на дату надання позики складає 526206,7 грн., які останній зобов'язався повернути в строк до 01.06.2018 року. Між тим, відповідач не виконує взятих на себе боргових зобов'язань, а саме не повертає грошовий борг.

Посилаючись на викладене, та на положення ст.ст. 526, 1049, 1050 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 553933,60 грн., що в гривневому еквіваленті що на день звернення до суду складає 20000 дол. США.

Ухвалою суду від 23.08.2018 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою суду від 23.08.2018 року з метою вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

Ухвалою суду від 24.09.2018 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача був залучений ОСОБА_3.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.11.2018 року ухвала Заводського районного суду м.Миколаєва від 23.08.2018 року про забезпечення позову була скасована.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, та за відсутності представника, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, надав згоду на ухвалення заочного рішення.

У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, яківідповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом, 01.06.2017 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений Договір позики. Згідно п. 1 договору позикодавець передає, а позичальник приймає у власність 526206,7 грн., що по курсу НБУ на дату надання позики складає 20000 дол. США. Згідно п. 1.1. факт одержання позики підтверджується підписанням цього договору. Згідно п. 2 договору позику а також проценти позичальник зобовязується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 01.06.2018 року. Згідно п. 3 договору позика повертається в національній валюті України готівкою, в сумі еквівалентній 20000 дол. США.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, що між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, який засвідчуює отримання від позикодавця у борг певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, з аналізу зазначених правових норм та встановлених судом обставин встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики від 01.06.2017 року, позичальник (ОСОБА_2К.) не виконав свої зобов'язання щодо повернення боргу, тобто порушив умови договору, а тому має застосовуватися цивільно-правова відповідальність за невиконання зобов'язання у вигляді стягнення суми боргу.

Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року у мотивувальній частині рішення суд повинен навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України , суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, виходячи із принципу диспозитивності, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 553933,60 грн., тобто в межах заявлених вимог.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, а отже в силу п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 5539,33 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу за Договором позики від 01.06.2017 року у розмірі 553933,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 5539,33 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя С.В.Щербина