Єдиний унікальний номер №440/1970/18
Провадження № 2-п/440/11/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Буську в приміщенні суду заяву представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Буського районного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся в суд з заявою про перегляд заочного рішення Буського районного суду від 23 квітня 2019 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Мотивує тим, що відповідач ОСОБА_3 не з`явився в судове засідання 23.04.2019 року в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, з поважних причин, оскільки не повідомлений належним чином про таке судове засідання. Представник відповідача не з`явився в судове засідання, оскільки брав участь у іншому судовому засіданні в Золочівському районному суді Львівської області. Відзив на позов відповідачем не подано, оскільки представник заявляв клопотання про залучення третьої особи страхової компанії «Оранта», яке суд відхилив. Це і стало перешкодою подачі відзиву.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення підтримав, просить її задоволити та скасувати означене рішення.

ОСОБА_4 , його представник ОСОБА_1 заперечили проти заяви про перегляд заочного рішення, просять відмовити у задоволенні такої та залишити в силі рішення суду від 23.04.2019 року.

Вислухавши сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Так, заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 23.04.2019 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 125639 (сто двадцять п`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) гривень 99 копійок, 2000 (дві тисячі) 00 копійок моральної шкоди та 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Представник відповідача В. ОСОБА_5 у своїй заяві про перегляд заочного рішення посилається на вимоги ст.284 ЦПК України, на те, що самого відповідача ОСОБА_3 належним чином не було повідомлено про судове засідання яке відбулось 23.04.2019 року, а він в свою чергу не повідомив свого ОСОБА_6 , і розгляд справи відбувся з порушенням ст.280 ЦПК України.

Як встановлено судом, в судове засідання 04.04.2019 року з`явився відповідач ОСОБА_3 , без представника, та заперечив проти розгляду справи у відсутності останнього. За клопотанням відповідача справу слуханням відкладено на 23.04.2019 року. Останнього проінформовано про дату такого засідання, про що свідчить його розписка, наявна в матеріалах справи. Також відповідач зобов`язався повідомити свого представника про дату наступного засідання.

Однак в судове засідання 23.04.2019 року ні відповідач, ні його представник, не з`явилися.

Згідно вимог ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання, а у разі неповідомлення суда про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

З положень п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, вбачається, що вказаною нормою визначено, що суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до положень ч.4 ст.223 ЦПК України - у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тобто із системного аналізу саме сукупності вищевказаних норм вбачається, що цей Закон ч.4 ст.223 ЦПК України - є спеціальною нормою, яка визначає саме порядок судового розгляду, якому передувало відкладення розгляду справи внаслідок першої неявки сторони відповідача виключно з поважних причин - згідно з імперативними приписами щодо обов`язкової наявності таких причин, як єдиної передумови для відповідного відкладення у випадку першої неявки відповідача згідно з п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, тобто закон саме додатково регламентує ще і такий випадок (повторної неявки), регламентуючи вже обов`язковий розгляд справи у випадку повторної неявки відповідача - незалежно від наявності повторних - будь-яких поважних причин у відповідача.

Крім цього стороною позивача було заявлено клопотання щодо підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутності заперечень проти ухвалення заочного рішення. А тому враховуючи вищевикладене, в тому числі ту обставину, що від сторони відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, судом ухвалено рішення у заочному порядку.

ОСОБА_2 подав суду лист страхової компанії «Оранта» від 22.03.2019 року за № 09-02-16/2548, де зазначено що при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду від 10.11.2017 року автомобіля «Мазда» н/з НОМЕР_1 . Відповідно до автотоварознавчого дослідження № НОМЕР_1 -22.11/5 від 22.11.2017 року, ринкова вартість означеного автомобіля Мазда до ДТП становить 187546,59 гривень, а вартість відновлювального ремонту 276679,03, тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним. Відповідно до проведеного маркетингового дослідження № 7305 від 19.12.2017 року вартість залишків даного транспортного засобу після ДТП складає 90000,00 гривень. Оскільки відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, розмір збитку становить 97546,59 гривень. Виплату такого відшкодування здійснено страховиком потерпілій стороні 05.01.2018 року.

Суд не приймає таку довідку як належний і допустимий доказ при розгляді заяви про перегляд заочного рішення суду, оскільки така не була предметом розгляду та дослідження в судовому засіданні, при розгляді означеної цивільної справи. Однак, це не позбавляє відповідача та його представника можливості звернутися в суд з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Крім того, саме проведення дослідження страховиком проводилось із порушенням ст.33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де зазначено, що останньому надано право огляду пошкодженого автомобіля на протязі 10 днів з моменту повідомлення про ДТП, після цього терміну особа звільняється від обов`язку збереження пошкодженого майна в такому стані в якому вона знаходилось після дорожньо-транспортної пригоди. Огляд пошкодженого автомобіля проводився 10 листопада 2017 року і на місце огляду пошкодженого автомобіля «МАЗДА», н/з НОМЕР_1 експертом ОСОБА_7 з ТзОВ ДП «Експерт Сервіс Авто» запрошувалось електронним повідомленням через пошту як і ОСОБА_3 так і працівника страхової компанії які були присутні при огляді пошкодженого транспорту. ДТП мало місце 01.09.2017 року тобто через 69 днів після ДТП.

За загальним правилом, право вибору способу страхового відшкодування належить потерпілому.

У постанові Верховного Суду від 20.06.2018 N 308/3162/15-ц роз`яснено, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ремонт пошкодженого автомобіля позивача є технічно можливим, та свідчать про те, що автомобіль був відремонтований за кошти останнього та такий продовжує використовуватись за його цільовим призначенням.

Що стосується посилання заявника, щодо безпідставності позовних вимог позивача, які вказані у заяві про перегляд заочного рішення, то останні були враховані судом при винесенні рішення. Відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні спірного заочного рішення від 23.04.2019 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Згідно ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, за змістом вказаних положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 258-259, 260, 280-287 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Буського районного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року, залишити без задоволення.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Журибіда Б. М.

Повний текст ухвали виготовлено 10 червня 2019 року.