Єдиний унікальний номер 236/620/19 Номер провадження 22-ц/804/1467/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Ткачов О.М.
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, в якій подано апеляційні скарги Акціонерним товариством «Українська залізниця» та ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця»/далі Товариство/ про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові зазначив, що з 25 липня 2014 року працював у відповідача на різних посадах по 17 липня 2017 року та звільнений з посади ремонтника вагонів 5 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Криничка 2 класу Іловайське експлуатаційне вагонне депо структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

При звільненні відповідач не провів розрахунок та не сплатив заборгованість по заробітній платі з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 19 195,24грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати станом на час ухвалення рішення суду в розмірі 3044,97грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції в сумі 22 240,21грн без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів та судовий збір на користь держави у розмірі 768,40грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Товариство та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі Товариство просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що підрозділ в якому працював позивач знаходиться на території непідконтрольній українській владі та з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні ПАТ «Укрзалізниця» господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Іловайськ.

В апеляційній скарзі та у відзиві ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольнити позовні вимоги в цій частині. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог в частині спору про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні помилково прийняв до уваги як доказ наданий відповідачем Науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 який не є встановленим чинним законодавством документом, що засвідчує форс-мажорні обставини, тому не може бути застосований при вирішенні питання про виплату компенсації при затримці розрахунку при звільненні працівників.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 працював в Товаристві до 17 липня 2017 року та був звільнений у зв`язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП на підставі наказу № 4288-ДН-ос від 17 липня 2017 року /копія трудової книжки а.с.7-9, 26/.

Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 визначені та нараховані такі суми:

- за березень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 3 946,22грн та сума до виплати становить 3 196,44грн;

- за квітень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 489,99грн та сума до виплати становить 2 016,89грн;

- за травень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 749,37грн та сума до виплати становить 2 226,99грн;

- за червень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 749,37грн та сума до виплати становить 2 226,99грн;

- за липень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 11 840,66грн та сума до виплати становить 9 527,93грн, до якої входять компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога.

/копія розрахунку заробітної плати та копії табелів обліку використаного робочого часу а.с.36-40, 29-33/.

Відповідно до Наказу № 236-ДНД від 17 березня 2017 року на Товаристві встановлений простій /а.с.34-35/.

Згідно довідки-розрахунку невикористаних днів відпустки за ОСОБА_1 значиться 25 невикористаних днів відпустки, за які мала надаватись грошова компенсація при звільненні /а.с.41/.

Заробітна плата за першу половину березня (з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року) отримана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 2017 року в касі Дирекції м. Лиман /а.с.44/.

Розрахунок суми боргу з березня по липень 2017 року визначений з урахуванням індексу інфляції /а.с.45-49/.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року визнано настання форс-мажорних обставин для відповідача, які настали з 20 березня 2017 року /а.с.85-93/.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина призвела до порушення прав позивача щодо своєчасного розрахунку при звільненні та свідчить про відсутність вини в діях залізниці, оскільки відсутні відомості щодо виходів, відпрацьованого часу та фактично виконуваної працівником роботи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено на працедавця, та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відповідні відомості та нарахування.

Розрахунки заробітної плати ОСОБА_1 за оскаржуваний період є належними, допустимими та прийнятними доказами що оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній паті (в тому числі за період простою) в розмірі визначеному судом першої інстанції.

Тому рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та всіх платежів відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

У той же час, відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд обґрунтовано виходив із недоведеності вини відповідача у не проведенні розрахунку з позивачем при його звільненні та прийняв до уваги посилання відповідача на висновок Торгово-промислової Палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на положеннях норм матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, що за своєю природою є відшкодуванням завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Іловайськ. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Іловайськ, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Іловайська, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивача при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Фактично доводи апеляційних скарг за своєю суттю є ідентичними тим що було викладено у позовній заяві та відзиві на позовну заяву та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

При поданні апеляційної скарги позивачем було заявлено клопотання про відстрочення йому сплати судового збору до ухвалення судового рішення за його апеляційною скаргою.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, з позивача у дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 1 152,60 грн. (за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні).

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 152 (тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 91 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.

Судді: