Справа № 496/143/19
Провадження № 2/496/753/19
13 червня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Буран В.М.,
секретаря судового засідання Дигуляр А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на житлову площу, -
Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд визнати відповідача по справі такою, що втратила право на житлову площу у будинку АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
19 квітня 2007 року чоловік позивача, ОСОБА_3 , надав згоду на тимчасову реєстрацію за вищезазначеною адресою, громадянки ОСОБА_2 , проте відповідач за місцем реєстрації практично не проживала і не проживає по теперішній час, а лише значиться зареєстрованою. Позивач разом зі своїм чоловіком, за його життя, неодноразово просили громадянку ОСОБА_2 виписатись з їхнього приміщення, відповідач обіцяла, що самостійно зніметься з реєстрації, проте жодних заходів для цього вона не вживала. Відповідач своїми діями перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, всі спроби позивача владнати це питання поза судовим шляхом не досягли цілі, тому вона змушена звернутись до суду з відповідною заявою.
Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, на позові наполягає не заперечує проти заочного рішення.
Відповідач до судового засідання не з`явилась, хоча була повідомлена про день слухання справи належним чином (а.с. 36, 38), про причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.04.1980 року, зареєстрованого в реєстрі за № 18 (а.с.13) та технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 02.07.2007 року (а.с. 14-17).
Позивач 20.06.1997 року зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_3 та змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 510 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1006 (а.с. 11).
Згідно актів складених та підписаних депутатом Яськівської сільської ради с. Троїцьке Біляївського району Одеської області та сусідами позивача від 01.03.2017 року та від 10.10.2017 року, 10.01.2019 року, власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянка ОСОБА_1 , на теперішній час за вищевказаною адресою зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 , зареєстрована з 19.04.2007 року, з цього часу і по теперішній час не проживає за місцем реєстрації, будь-яких особистих речей в будинку не має (а.с. 18, 19, 20).
Згідно довідки виданої виконкомом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області село Троїцьке № 1777 від 10.12.2018 року, ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_1 дружина та ОСОБА_2 квартирантка (а.с. 21).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.
Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у будинку понад один рік без поважних причин, він має бути визнаним таким, що втратив право на житлову площу.
Керуючись ст. 72 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_3 , ІПН № НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_5 від 29.03.2007 року, уродженка Суворовського району республіки Молдова, особа без громадянства, ІПН НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), про визнання особи такою, що втратила право на житлову площу задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку Суворовського району республіки Молдова, особу без громадянства такою, що втратила право на житлову площу у будинку АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 25 червня 2019 року о 9.00 годин.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Буран В.М.