Справа № 408/660/19-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Негоді В.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Станично-Луганського селищної ради Станично-Луганського району Луганської області, в якому позивач просить визнати за ним право власності на автомобільну заправну станцію з усіма будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 вказав, що він має у власності заправну станцію, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з трьох будівель. Документом, що підтверджує право власності на зазначений об`єкт є свідоцтво про право власності від 29 жовтня 1997 року. Проте оригінал даного свідоцтва був втрачений під час збройного конфлікту, що відбувався на території Луганської та Донецької областей, в тому числі й на території Станично-Луганського району Луганської області. Отримати дублікат вказаного свідоцтва він не в змозі, оскільки в Луганському обласному нотаріальному архіві він відсутній, через те що усі архівні документи були передані на зберігання до міста Луганська та не були вивезені звідти на підконтрольну українській владі територію.

Також у поданій позовній заяві позивач просив розглядати дану справу за його відсутності.

До початку судового розгляду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника, проти позовних вимог відповідач не заперечує.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та інтересів, в тому числі в судовому порядку.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Факт належності автомобільної заправної станції позивачу підтверджується копією відповідного свідоцтва про право власності від 29 жовтня 1997 року, виданого Станично-Луганською районною державною адміністрацією, державним актом серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0.1274 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а також технічним паспортом на вказаний об`єкт нерухомості, яким підтверджуються його технічні характеристики.

У суду не виникає сумнівів, що позивач міг втратити правовстановлюючий документ під час бойовий дій, оскільки факт їх ведення на території Станично-Луганського району, зокрема в смт Станиця Луганська є загальновідомим і доказуванню не підлягає.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач позов визнав, та позивач у позасудовому порядку позбавлений можливості відновити своє право власності на зазначений вище нерухомий об`єкт, оскільки дійсно усі архівні документи залишились у місті Луганську, тобто на тимчасово окупованій території, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 , право власності на автомобільну заправну станцію з усіма будівлями та спорудами, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, яке може бути оскаржене безпосередньо до Луганської апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його ухвалення.

Головуючий: