ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4739/18
Провадження № 2/210/417/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" травня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ступак С.В., за участі секретаря Драгунової Я.М., представника фонду Бершадської Л.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, Приватного акціонерного товариства «Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, Приватного акціонерного товариства «Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 серпня 2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що первинним оглядом МСЕК 29.04.2013 року у позивача було виявлено професійне захворювання - вібраційна хвороба, ХОЗЛ, туговухість та встановлено 60% втрати працездатності. При переогляді з 18.04.2017 року залишено 60% - безстроково, та встановлено 3-тю групу інвалідності.

Позивач до встановлення йому професійного захворювання пропрацював на: ш. Гігант - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - 2 роки 7 місяців - підземний машиніст електровоза; ш. Артем-1, Рудник ім. Кірова - 3 роки підземний машиніст електровоза. Внаслідок вищезазначеного, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Постійно виникають складнощі у зв`язку загальною слабістю, втомою, болями. Позивач не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування,психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності, в зв`язку з захворюванням йому спричинена моральна шкода.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, виникло у позивача з 29.04.2013 року, з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК тому, виходячи з норм діючого законодавства, яке регулює умови та порядок відшкодування моральної шкоди, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати у відповідності до норм КЗпП України.

Порушення прав позивача та вина підприємства в професійному захворюванні зафіксовано актом від 26.03.2013 року. Разом з тим, обов`язок з відшкодування моральної шкоди не можна покласти на Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» припинена, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» ліквідовано згідно запису від 10.12.2013 року (номер запису 5000514).

Таким чином оскільки підприємство, яке зобов`язано відшкодувати моральну шкоду позивачу у зв`язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, ліквідовано без правонаступників, то таку шкоду повинен відшкодувати відповідач в порядку компенсації.

На підставі викладеного просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо- збагачувальний комбінат», суму моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 60 000грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суму моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 60 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

04 квітня 2019 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, та про задоволення позовних вимог частково, а саме стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суму моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 60 000 гривень.

Представник Відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат» Овчинніков Б.С. подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивач у позовній заяві зазначає, що працював на шахті «Гігант» ПРАТ «ЦГЗК» - 2 роки та 7 місяців, з 04.05.1995р. по 23.12.1997р. Але згідно записів трудової книжки позивача, шахта «Гігант» належала до виробничих потужностей підприємства ВО «Кривбасруда», а не ПРАТ «ЦГЗК».

Також згідно п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26.03.2013р. підставою для встановлення професійного характеру захворювання визнано профмаршрут з 01.1986р. по 09.1989р., з 09.1990р. по 10.1992р. шахта «Родіна» ВО «Кривбасруда», з 02.1998р. по 10.1998р. - шахтобудівельне управління № 2 трест «Кривбасшахтопроходка».

Слід звернути увагу на той факт, що представник ПРАТ «ЦГЗК» не приймав участі в розслідуванні хронічного професійного захворювання, яке проводилось за останнім місцем роботи - на ПАТ «Кривбасзалізорудком». Тобто, ПРАТ «ЦГЗК» не має відповідати за умови праці Позивача на іншому підприємстві.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо- хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області», пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ДВО «Кривбасруда») було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та пройшов державну реєстрацію 4 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Кривбасзалізрудком». З контексту викладеного вбачається, що згідно розподільчого балансу ліквідованого ВО «Кривбасруда», його правонаступником став ПАТ «Кривбасзалізрудком».

24.04.2017 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення по справі № 210/1058/17, яким позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди працівнику, у зв`язку з ушкодженням його здоров`я до ПАТ «Кривбасзалізрудком» задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 50 000 грн.

Позивач у позовній заяві просить стягнути моральну шкоду з Відповідачів за період часу роботу з 30.01.1986 по 02.10.1998 р. тобто за той самий період, за який моральна шкода стягнута з ПАТ «Кривбасзалізрудком». Отже вважає, що ПРАТ «ЦГЗК», не повинне нести відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу внаслідок його роботи на ВО «Кривбасруда», шахта «Гігант».

Позивач не перебував у трудових відносинах з ПРАТ «ЦГЗК», трудовий договір з Позивачем не укладався, як наслідок, ПРАТ «ЦГЗК» не може бути відповідачем у даній цивільній справі, тому

підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Представник Відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що ОСОБА_1 працював підземним машиністом електровоза шахта «Гігінт» ПрАТ «Центральний ГЗК», шахта Артем -1 РУ ім. Кірова, шахта «Родіна» ПАТ«Кривбасзалізрудком». Під час виконання трудових обов`язків він отримав професійне захворювання - вібраційна хвороба, ХОЗЛ і туговухість. 29.04.2013 року висновком МСЕК первинно встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності.

Позивач зазначає, що внаслідок отриманої травми порушено його нормальні життєві зв`язки, позбавлено можливості реалізовувати свої звички.

Відділення Фонду вважає, що належним відповідачем по справі повинно бути саме підприємство, оскільки: Законом України №717-У від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві, відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено.

Згідно ст.1167 ЦК України - Моральна шкода відшкодовується винною особою. ОСОБА_3 -4 винним визнано підприємство.

Таким чином, вбачається, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому, відсутні підстави для покладення на Відділення обов`язку здійснювати таку виплату. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Представник фонду Бершадська Л.Г. була присутня, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши думку представника фонду, дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідачі, суд прийшов до наступного висновку.

При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 04.05.1995 року по 23.12.1997 року працював на шахті «Гігант» ПРАТ «ЦГЗК» підземним машиністом електровозу 4 розряду, з 17.02.1998 року прийнятий в шахтобудівниче управління № 2 електрослюсарем по ремонту гірничого обладнання на підземних роботах по 4 розряду, 01.07.1998 року переведений машиністом електровозу на підземних роботах по 4 розряду та пропрацював там до 02.10.1998 року та був звільнений з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України. 19.10.1998 року прийнятий на шахту «Родіна» підземним машиністом електровозу 4 розряду, працював до 08.05.2013 року, та був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 12-14).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 березня 2013 року встановлено наявність професійного захворювання - вібраційної хвороби другої стадії: синдроми полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та п/крижовому рівнях, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), та церебрально-периферічної ангіодистонії з вираженим антено-невротичним та вестибулярним синдромом, хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст. емфізема легень першої ст.), ЛН першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. із зазначенням його причини - роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с.9-11).

Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 29.04.2013 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% (шістдесят відсотків) та третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії АБ №0003555 виданою на ім`я ОСОБА_1 (а.с.7).

18.04.2017 року, Позивач, повторно, пройшов огляд ОСОБА_4 , де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% (шістдесят відсотків) внаслідок професійного захворювання безстроково, та третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 12ААА №044793 виданою на ім`я Позивача (а.с. 8).

Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем ОСОБА_1 професійної працездатності, в зв`язку з професійним захворюванням, яке виникло з причини шкідливих умов праці на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача-підприємства.

Відповідно до листа відділу медико-соціальної експертизи № 16.10-67 від 05.03.2012 року медико-соціальні експертні комісії встановлювали факт моральної шкоди на підставі медичних документів, які підтверджували наслідки перенесеного стресу депресію чи інші негативні прояви стану потерпілого з урахуванням важкості трудового каліцтва чи професійного захворювання. При відсутності зазначених підтверджуючих медичних документів, медико-соціальні експертні комісії факт моральної шкоди не встановлювали, але якщо хворий наполягав на встановленні факту моральної шкоди, комісія направляла його на додаткове медичне обстеження (а.с.33).

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов`язана з цим діяльність Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закону).

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів пов`язаних з роботою. (ч. 4 ст. 14 Закону).

В силу положень ст.ст. 21, 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачу вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодувати заподіяну працівникові моральну шкоду, отриману внаслідок ушкодження його здоров`я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом № 1105-ХІV.

Спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІVповинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Отже, право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК втрати професійної працездатності. У даному випадку право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з 29 квітня 2013 року, тобто від дня, коли Позивачу встановлено 60 % втрати працездатності.

Згідно з частиною першою статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону № 1105-XIV визнав такими, що відповідають Конституції України з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон № 1105-ХІV, в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог безпідставні, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 29.04.2013 року, тобто після набрання чинності, як Законом України Про державний бюджет України на 2006 рік, так і Законами України Про державний бюджет України на 2007 та 2008 роки, якими було зупинено дію чинності норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності на 2006- 2007 роки, а на 2008 рік громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Тому, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, чинній на час заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на підприємство, оскільки, Позивач 29.04.2013 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% (шістдесят відсотків) та третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ст. 8 Конституції України закріплено принцип верховенства права, суд приходить до висновку, що доводи, на які позивач посилається як на підставу задоволення позову, поширюються на правовідносини, які виникли після 01 січня 2015 року.

Таким чином, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача в 2013 році , відшкодування шкоди має бути здійснено саме підприємством.

Судом встановлено, що позивач працював на шахті «Гігант» яка належала до виробничих потужностей підприємства ВО «Кривбасруда», та на шахті «Родіна» ВО «Кривбасруда».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо- хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області», пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ДВО «Кривбасруда») було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» (а.с. 73-74).

ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та пройшов державну реєстрацію 4 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Кривбасзалізрудком». Отже, правонаступником ВО «Кривбасруда» став ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2017 року, позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди працівнику, в разі ушкодження його здоров`я задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2017 року залишено без змін.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст.141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 8, ч.3 ст. 22, 43, 46 Конституції України, ст.13 Закону України "Про охорону праці», ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 268, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, Приватного акціонерного товариства «Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я відмовити.

Судовий збір 768 (сімсот шістдесят всім) грн. 40 коп. компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак