Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 370/1877/15-ц

провадження № 61-37938св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6, на постанову Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Коцюрби О. П., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 24 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк», банк), правонаступником якого є ПАТ «Правекс-Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 819-047/08Р, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 47 070 грн для придбання автомобіля зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 21,49 % річних та кінцевим терміном повернення до 24 жовтня 2015 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 24 жовтня 2008 року було укладено договір поруки № 819-047/08Р, згідно з яким поручитель узяла на себе відповідальність за неналежне виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 207 180,79 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 42 021,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 52 678,06 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 58 014,74 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 64 466,99 грн, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку із відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року позов ПАТ «КБ «Правекс-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року № 819-047/08Р у розмірі 92 909,90 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42 021,00 грн, відсотки за користування кредитом - 42 021,00 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 8 867,90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявні підстави для стягнення із відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості по кредиту, відсоткам і пені за несвоєчасне повернення кредиту за останній рік. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» про солідарне стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання поручителя за договором поруки ще не виникло.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» відхилено.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував солідарного обов'язку відповідачів виконання кредитного зобов'язання та помилково стягнув заборгованість лише з позичальника, звільнивши поручителя від відповідальності, а також не перевірив доводів апеляційної скарги ПАТ «КБ «Правекс-Банк» щодо правильності розрахунків стягнутої заборгованості за відсотками та пені.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року № 819-047/08Р в розмірі 98 685,02 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 42 021,00 грн, заборгованість за відсотками - 52 678,06 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 1700,38 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 2 285,58 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість в розмірі 98 685,02 грн, яка виникла станом на 28 травня 2015 року та яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 021,00 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 52 678,06 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 1 700,38 грн, пені за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 2 285,58 грн, в той час як суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з боржника заборгованість в розмірі 92 909,90 грн та відмовив у стягненні заборгованості з поручителя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог до неї як до поручителя, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано положення частини четвертої статті 559 ЦК України щодо обчислення строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та АКБ «Правекс-Банк» був укладений кредитний договір № 819-047/08Р, згідно з умовами якого банк надав позичальникові кредит у національній валюті у розмірі 47 070,00 грн строком до 24 жовтня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21,49 % річних.

Відповідно до пункту 4.5 кредитного договору відсотки за користування кредитом, що нараховуються у період з 24 жовтня 2008 року до моменту повернення кредиту, підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в пункті 1.2 цього договору, відповідно до графіка погашення, викладеного у додатку № 1.

Із метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, 24 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 та банком було укладено договір поруки № 819-047/08Р, згідно з умовами якого поручитель зобов'язалась нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року № 819-047/08Р та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 24 жовтня 2015 року у розмірі 47 070,00 грн.

Право дострокової вимоги банку погашення заборгованості за кредитом передбачено пунктом 9 кредитного договору.

Судами встановлено, що з серпня 2009 року ОСОБА_4 припинив сплачувати заборгованість за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 травня 2015 року розмір кредитної заборгованості, згідно з розрахунком позивача, складає 207 180,79 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42 021,00 грн, відсотки за користування кредитом - 52 678,06 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 48 014,74 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом - 64 466,99 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.2 договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням заборгованості (пункт 4.4 договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до пункту 9.2 укладеного між сторонами кредитного договору у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення.

Встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідачем ОСОБА_4 здійснено 17 липня 2009 року, а тому за умовами пункту 9.2 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 28 серпня 2009 року.

Після зміни строку виконання зобов'язання (28 серпня 2009 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 9.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині пред'явлених вимог до поручителя, суд апеляційної інстанції, помилково виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання (пункт 9.2 кредитного договору) та що банк не пропустив строк звернення до поручителя з вимогою шляхом звернення з цим позовом.

Щодо визначеного кредитним договором строку його дії до 24 жовтня 2015 року, то цей строк було змінено на підставі умов договору (пункт 9.2) до 28 серпня 2009 року, з якого і почався перебіг позовної давності.

Таким чином, апеляційним судом залишено поза увагою, що відповідно до умов договору порука припинилась.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості станом на 28 травня 2015 року за кредитним договором, а тому рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року та постанова Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року в частині позовних вимог ПАТКБ «Правекс Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Судові рішення в частині позовних вимог, пред'явлених до відповідача ОСОБА_4 не оскаржуються, а тому не є в цій частині предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Оскільки судами повно з'ясовано обставини справи та встановлено правовідносини сторін, що не потребує додаткового зібрання доказів, однак неправильно застосовано норми матеріального права, що підлягають застосуванню, зазначене відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалення у справі нового рішення.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу відповідача задоволено частково та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, то з позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь відповідача ОСОБА_5 необхідно стягнути судовий збір, який остання сплатила за подання касаційної скарги у розмірі 2 060,81 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» (код ЄДРПОУ - 14360920) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - 300230808) судовий збір в розмірі 2 060,81 грн (дві тисячі шістдесят гривень 81 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак
Г. І. Усик