ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5692/19 Справа № 212/8445/18 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/8445/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2019 року, яке ухвалено суддею Власенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 23.05.2008 року, відповідно до умов якої отримав кредит у розмірі 5 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Спадкоємець ОСОБА_1 мала право подати заяву про прийняття спадщини або заяву про відмову від неї у строк з 04.05.2014 року по 04.11.2014 року.

Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 .

На виконання вимог ст. 1281 ЦК України, позивачем 02.03.2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори.

05.05.2015 року позивачем було отримано відповідь Другої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника ОСОБА_2 . ОСОБА_3 обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилась від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки.

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № б/н від 23.06.2008 року становить 18 110,46 грн., яка складається з: 4 949,98 грн. - тіло кредиту, 10 086,71 грн. - проценти за користування кредитом, 3073,77 грн. - заборгованість з комісії та пені.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 18 110,46 грн. за кредитним договором № б/н від 23.05.2008 року та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що підтвердженням спільного місця проживання померлого позичальника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 є копії паспортів з відміткою про реєстрацію, з яких слідує, що вони зареєстровані за однією і тією ж адресою. Ураховуючи наведене, суд дійшов помилкового висновку про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав доказів про наявність спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , оскільки на час смерті останнього та на теперішній час відповідач зареєстрована і проживає за тією ж адресою, що і боржник. Крім того, судом не встановлено, що ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини, а тому відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина після померлого ОСОБА_2 належить їй з часу її відкриття. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складають Заява, підписана ОСОБА_2, Умови і Правила надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта та Тарифи Банку.

04 травня 2014 року позичальник ОСОБА_2 помер, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 05 червня 2014 року складено відповідний актовий запис №739 та видано Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

24 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», направив претензію кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 21).

Листом № 1214/01-16 від 17 березня 2017 року Друга Криворізька державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про те, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась (а.с. 22).

В матеріалах справи наявний наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 23.05.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 , станом на 04 травня 2014 року, відповідно якого заборгованість становить 18 110,46 грн., яка складається з: 4 949,98 грн. - тіло кредиту, 10 086,71 грн. - проценти за користування кредитом, 3073,77 грн. - заборгованість з комісії та пені.

29 жовтня 2017 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив листи-претензії на ім`я відповідача ОСОБА_1 за вихідним №SAMGN9785 від 11.10.ж2017 року про повернення заборгованості (а.с. 23-27).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог процесуального законодавства позивач жодними доказами не довів: факт постійного проживання відповідача ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини; факт родинних відносин між відповідачами та спадкодавцем; наявність спадкового майна, одержаного відповідачем у спадщину й можливість погашення зобов`язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна, окрім того, банком не зазначено про наявність перешкод для виявлення такого майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Звертаючись з позовом до відповідача ОСОБА_1 , як до спадкоємця ОСОБА_2 , позивач мав довести, що саме відповідач є спадкоємцем майна померлого.

Обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості.

Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно матеріалів справи, за паспортними даними відповідача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 , адреса їх реєстрації є спільною: АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

Однак, реєстрація зазначених осіб за однією адресою не спростовує висновок суду про відсутність підстав вважати відповідача ОСОБА_1 спадкоємцем ОСОБА_2 , оскільки встановлення факту відсутності за життя у померлого будь-якого майна виключає саму можливість набуття права спадкування. Лише посилання позивача на проживання відповідача разом зі спадкодавцем, без наведення конкретних аргументів та надання доказів, не спростовує висновок суду.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За положеннями ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Позивачем не доведено, що відповідачі є спадкоємцем померлого позичальника на підставі відносин спорідненості, позивачем не з`ясовано дійсне коло спадкоємців ОСОБА_2 .

Позивач не надав суду доказів прийняття ОСОБА_1 , як єдиним спадкоємцем, спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, з будь-якими клопотаннями до суду першої та апеляційної інстанції не звертався, та доказів на підтвердження своїх позовних вимог не подав.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апелянтом не надано.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: