РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 561/910/18

Провадження № 22-ц/4815/685/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Дідик А.В.

Рішення ухвалене в смт. Зарічне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 11.03.2019

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 06 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивує тим, що упродовж 2007-2008 рр. та у 2012 р. він надав ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сукупному розмірі 20000,00 доларів США у підтвердження чого відповідач надав йому розписку від 14 квітня 2012 року, згідно якої боржник зобов`язувався повернути йому усю суму боргу протягом 3-х місяців з моменту написання розписки.

Крім того, відповідач надав ще дві розписки від 02 січня 2008 року та ще одну (без дати) на підтвердження передачі коштів у сумі 15000,00 доларів США.

Вказує, що відповідач зобов`язувався повернути йому кошти загальною сумою 20000, 00 доларів США, що за курсом НБУ на момент подачі позовної заяви складає 561237,00 гривень, оскільки підтвердив це розпискою від 14 квітня 2012 року, а також сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу згідно розрахунку долученого до позовної заяви у розмірі, як він вказує за Варіантом 1 за період з 15 липня 2012 року по 21 вересня 2018 року - 3% річних 104184,14 грн.; інфляційних збитків 777481,62 грн.; за Варіантом 2 (уразі початку перебігу позовної давності з 01 лютого 2016 року) за період з 01 лютого 2016 року по 21 вересня 2018 року 3% річних 44426, 20 грн., інфляційних збитків 178753,98 грн.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 06 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає вищевказане рішення необґрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про не підтвердження факту одержання відповідачем від нього суми позики, не відповідає обставинам справи. Так, факт отримання частини коштів в позику в розмірі 3000 доларів США відповідач прямо і однозначно визнав у відзиві на позовну заяву та в суді під час судового розгляду.

Щодо покликань відповідача, про повернення позики його матір`ю, то ця обставина належними і допустимими доказами не підтверджена. Вважає аргументи відповідача з цього приводу не заслуговують на увагу та є голослівними.

Зазначає, що наявність у нього оригіналу письмової розписки та наданих суду письмових матеріалів, підтверджує факт невиконаного зобов`язання відповідача.

Також не погоджується із мотивами суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з огляду на відсутність у наданих ним письмових документах строку в який зобов`язання повинно бути виконано. Вказує, що в останній розписці від 14.04.2012 року чіткий строк повернення зобов`язання не визначено, натомість лише міститься "обіцянка" (не зобов`язання, а обіцянка) повернути кошти якомога швидше, протягом кількох місяців…Вважає, що в даному випадку підлягає до застосування ч.2 ст. 530 ЦК України, яка передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За наведеного, просить рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 06.03.2019 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоч завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не подали, а тому колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за її відсутності в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами укладення між ним та відповідачем договору позики та передачі грошової суми позичальнику, оскільки надані копії письмових доказів не містять відомостей про дату передачі позики (частки позики), дату повернення суми позики, що унеможливлює встановити факт передачі грошових коштів.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції в судовому засіданні досліджено оригінали письмових доказів, наданих позивачем у підтвердження існування договірних відносин позики між сторонами, а саме:

- Пояснюючу записку від 14 квітня 2012 року підписано ОСОБА_2 (а.с.5) та Розписку (без зазначення дати) за підписом ОСОБА_2 (ініціалів не вказано),(а.с.6), Лист (без назви) за підписом ОСОБА_2 (ініціалів не вказано) від 02 січня 2008 року. (а.с.7).

Згідно з пунктом 6 ч.1 ст. 3 ЦК України справедливість добросовісність та розумність є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова від 18 вересня 2013 року №6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було належно досліджено надані позивачем письмові докази та надана їм відповідна оцінка. Так, у Пояснюючій записці наданій позивачем та у позовній заяві зазначено, що протягом 2007-2008 років позивач позичав відповідачеві частинами грошові кошти, загальна сума яких склала 20 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути в цьому місяці.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що при з`ясуванні дійсної правової природи цього письмового доказу висновується відсутність у ньому вказівки на конкретну дату отримання суми позики (частин суми позики), оскільки договір позики є реальним, тобто таким, що є укладеним з моменту передачі грошей (ст. 1046 ЦК України), то ця обставина має безпосереднє значення для підставності позовної вимоги.

Крім того, вказаний доказ датований 14 квітня 2012 року, що фактично робить його неналежним, оскільки він складений пізніше, а докази передання коштів у позику на момент передачі у 2007-2008 рр. сторонами не надані.

Також, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що розписка на а.с.6 справи не є належним доказом, оскільки вона не містить дати її складення, дати передачі грошових коштів і не стосується предмета доказування, бо навіть вказана у ній сума 15 000,00 доларів логічно не співвідноситься із ціною позову.

Колегія суддів також підтримує позицію суду першої інстанції, що не можна брати до уваги як письмовий доказ, що підтверджує боргове зобов`язання, лист на а.с.7, оскільки за його змістом ОСОБА_2 отримав 25000,00 гривень від ОСОБА_6 , які були передані ОСОБА_7 , що по перше не стосується предмету позову та по друге не доводить реальної передачі суми позики саме відповідачу саме від позивача, а не від ОСОБА_7 , який не є учасником справи.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики та відсотки за користування позикою.

Згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов вірного висновку про необґрунтованість таких вимог позивача, оскільки вони не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк повернення позики може визначатися моментом пред`явлення вимоги, а направлення на адресу відповідача вимоги про повернення позики, є підтвердженням укладеного між сторонами договору позики та погодженням усіх умов повернення позики, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення між ним та відповідачем договору позики та передачі грошової суми позичальнику, оскільки надані копії письмових доказів не містять відомостей про дату передачі позики (частки позики), дату повернення суми позики, що унеможливлює встановити факт передачі грошових коштів.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків