ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2861/19 Справа № 210/2176/18 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року, яке постановлено суддею Скотар Р.Є. у м. Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з відповідачем ОСОБА_2 з 01.06.2001 року він перебував у шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до 2016 року мешкав разом із матір`ю.

Під час спільного проживання та після припинення шлюбних стосунків, відповідач покидала дитину, вживала алкогольні напої в присутності дитини, проявляла до сина агресію, погано впливала на нього своєю поведінкою. У зв`язку з аморальним способом життя дитина відібрана у матері, та у 2016 році судом визначено місце проживання дитини разом із ним, батьком дитини.

З цього часу матір з дитиною не бачиться, на телефонний зв`язок не виходить, кидає слухавку та просить «залишити її у спокої», будучи обізнаною в якому шкільному закладі навчається син - його не відвідує, зі святами не вітає, нову адресу проживання не повідомляє. Відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом алкоголізм. Дитина нервує через те, що мати нехтує ним та не цікавиться його життям.

На підставі наведеного вище позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку /доходу/ відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 05 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Зокрема, судом при постановленні рішення належним чином не враховано, що після припинення шлюбних стосунків, відповідач по справі покидала дитину, вживала алкогольні напої в присутності дитини, проявляла до сина агресію, погано впливала на нього своєю поведінкою.

Судом не враховано, що у 2016 року, у зв`язку з аморальним способом життя відповідача, їх сина було відібрано у неї та визначено місце проживання дитини разом із ним, батьком дитини.

Крім того, судом не враховано, що з 2016 року відповідач з їх сином не бачиться, на телефонний зв`язок не виходить, та просить залишити її у спокої. Будучи обізнаною в якому шкільному закладі навчається син - його не відвідує, зі святами не вітає, нову адресу проживання не повідомляє. Відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом алкоголізм. Дитина нервує через те, що мати нехтує ним та не цікавиться його життям.

Відзив на апеляційну скаргу не подавася.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради - Камишнікову О.В., представника Виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради - Костя Р.З., які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу позивача та не заперечували проти її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.06.2010 року (а.с.30), який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2014 року (а.с.28).

В період шлюбу у сторін по справі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.10.2016 року визначено місце проживання дитини разом із батьком (а.с.11-18,19,20).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до пункту 18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

На виконання наведених вище норм Закону, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем по справі не надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між матір`ю та дитиною і будуть відповідати інтересам останнього, не надано доказів того, що поведінку відповідача по справі неможливо змінити у кращу сторону, та наявності вини у діях відповідача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегія суддів, позивач по справі не довів належними та допустимим доказами, у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України, що в діях присутня винна поведінка відповідача щодо власного сина, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення останньої батьківських прав відносно її сина, є не доведеними, оскільки той факт, що відповідач по справі не спілкується з дитиною не свідчить про її винну поведінку щодо власного сина.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, пред`являючи позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 позивач посилався на те, що під час спільного проживання їх з відповідачем та після припинення шлюбних стосунків, відповідач покидала дитину, вживала алкогольні напої в присутності дитини, проявляла до сина агресію, погано впливала на нього своєю поведінкою, однак, на підтвердження вказаних обстави позивачем по справі, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, а саме не доведено вживання відповідачем алкогольних напоїв в присутності дитини та проявлення відповідачем агресії до сина.

Також колегія суддів вважає, що посилання позивача в позовній заяві на те, що у зв`язку з аморальним способом життя дитина відібрана у матері, та у 2016 році судом визначено місце проживання дитини разом із ним, батьком дитини, не є належною правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо власного сина. А визначення місця проживання дитини з батьком не є підставою для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки, відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо.

Також не являється достатньою правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача той факт, що вона не бачиться з дитиною, на телефонний зв`язок не виходить, кидає слухавку та просить «залишити її у спокої», будучи обізнаною в якому шкільному закладі навчається син - його не відвідує, зі святами не вітає, нову адресу проживання не повідомляє, оскільки, на думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження такої поведінки відповідача.

Також не підтверджено належними та допустимими доказами посилання позовної заяви позивача на те, що відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом алкоголізм.

Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина Акт обстеження умов проживання від 14.05.2016 року, який складено службою у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до якого для проживання, виховання та емоційного розвитку дитини створено належні умови, стосунки між членами сім`ї дружні, дитина бажана, улюблена (а.с.27), Акт мешканців будинку АДРЕСА_2 від 03.04.2018 року, в якому зазначено, що вихованням дитини займається його батько ОСОБА_1 , громадянка ОСОБА_2 за даною адресою не з`являється, у житті дитини участі не приймає, вихованням не займається, здоров`ям та розвитком дитини не цікавиться (а.с.31) та посилання позивача на те, що відповідач проти проживання сина разом із батьком не заперечувала, про що зазначено в заяві від 18.04.2018 року (а.с.10) не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Крім того, слід зауважити, що позивачем по справі зазначено, що дитина нервує та хвилюється через те, що його матір не приділяє йому уваги, не піклується про нього, що свідчить про те, що спілкування з матір`ю має значення для дитини та колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

При наданні пояснень в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, малолітній ОСОБА_4 пояснив, що дійсно, він проживає разом з татом, позивачем по справі ОСОБА_1 , його мати, відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу з ним не спілкується, хоча в нього є власний мобільний телефон, натомість в цьому році мама поздоровила його з днем народження зателефонувавши йому, що свідчить про те, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо власного сина та така поведінка може змінитися в кращу сторону.

Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 вищезгаданої Постанови).

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України), що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях матері, натомість, позивач по справі, на думку колегії суддів, не довів належними та допустимими доказами того, що в діях відповідача наявне свідоме, умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутня винна поведінка відповідача щодо власного сина.

Отже, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо винної поведінки ОСОБА_2 на час розгляду справи судом апеляційної інстанції та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що могло б бути підставою для позбавлення останньої батьківських прав.

Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 13 СК України).

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом при постановленні рішення належним чином не враховано, що після припинення шлюбних стосунків, відповідач по справі покидала дитину, вживала алкогольні напої в присутності дитини, проявляла до сина агресію, погано впливала на нього своєю поведінкою, оскільки позивачем по справі не надано належних доказів на підтвердження того, що з боку відповідача мала місце така поведінка, даних про те, що до відповідача ОСОБА_2 раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина, матеріали справи не містять.

Також не можуть бути визнані достатньою правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що у 2016 року, у зв`язку з аморальним способом життя відповідача, їх сина було відібрано у неї та визначено місце проживання дитини разом із ним, батьком дитини, оскільки факт того, що місце проживання дитини визначено з позивачем по справі не являється підтвердженням свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що могло б бути підставою для позбавлення останньої батьківських прав.

Доводи позивача про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги висновок Органу опіки та піклування, яким визнано доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, не заслуговують на увагу, оскільки такий висновок не містить в собі належного обґрунтування щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав, а має лише констатацію певних фактів на підставі документів, які надані самим позивачем. Відповідач не була допитана та не надавала своїх пояснень стосовно ставлення до свого малолітнього сина, що не заперечував в суді апеляційної інстанції представник Виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що з 2016 року відповідач з їх сином не бачиться, на телефонний зв`язок не виходить, та просить залишити її у спокої. Будучи обізнаною в якому шкільному закладі навчається син - його не відвідує, зі святами не вітає, нову адресу проживання не повідомляє, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що до відповідача по справі застосовувались заходи впливу, попередження, які б свідчили про необхідність змінити її ставлення до виховання сина. Крім того, як пояснив допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції малолітній ОСОБА_4 , його мати, відповідач по справі, дзвонила йому та поздоровила його з днем народження, що свідчить про те, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо власного сина та така поведінка може змінитися в кращу сторону.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом алкоголізм, оскільки не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання, крім хронічного алкоголізму чи наркоманії, або з інших не залежних від неї причин, натомість, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм, обставини наявності у відповідача хронічного алкоголізму повинні підтверджуватись відповідним медичним висновком.

Крім того, колегія суддів вважає, що той факт, що дитина нервує через те, що мати нехтує ним та не цікавиться його життям, свідчить про існування зв`язку між ним та матір`ю, а позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях матері, яка, на думку колегії суддів, відсутня в поведінці відповідача.

На думку колегії суддів, оскільки до відповідачки по справі не застосовувались заходи впливу, попередження, які б свідчили про необхідність змінити її ставлення до виховання сина, її поведінка, після застосування таких заходів, може змінитись в кращу сторону, тому позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітнього сина буде передчасним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Разом з тим, у зв`язку з наявністю даного спору, колегія суддів вважає за необхідне попередити мати дитини, відповідача по справі ОСОБА_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини, покласти на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради та на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_2 , яка має змінити свою поведінку відносно малолітнього сина кращу сторону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути змінено та доповнено його резолютивну частину абзацами наступного змісту: «Покласти на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради та на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_2 ».

«Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини».

В іншій частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Покласти на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради та на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_2 ».

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: