Провадження № 2/263/547/2019
УХВАЛА

23 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Кулика С.В., при секретарі Чапни А.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради, про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання.

ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування зазначив, що на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 , а саме: будинок АДРЕСА_2 в ході примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу накладено арешт. У вказаному будинку зареєстрований малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином відповідача ОСОБА_3 Реєстрація малолітньої дитини у вказаному будинку унеможливлює реалізацію нерухомого майна - будинку АДРЕСА_2 , яке належить боржнику ОСОБА_2 та на яке було накладено арешт з метою виконання рішення суду про стягнення боргу. Серед заявлених позовних вимог є вимога щодо зняття неповнолітнього ОСОБА_4 з реєстрації в будинку АДРЕСА_2 та про реєстрацію останнього у квартирі АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду з даним позовом та до 29.03.2019 року на праві власності належала відповідачу ОСОБА_3 Остання, вже під час розгляду справи в суді, здійснила відчуження вказаної квартири, подарувавши її своєму чоловікові ОСОБА_5 , якого також залучено до участі у справі у якості співвідповідача. На думку позивача вказані дії відповідача по відчуженню належного їй нерухомого майна здійснено з метою перешкодити або унеможливити виконання рішення в майбутньому, оскільки існує загроза подальшої реалізації квартири вже відповідачем ОСОБА_5 третім особам, що, в свою чергу, унеможливить зняття неповнолітнього ОСОБА_4 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , через відсутність у нього іншого житла, та реєстрацію неповнолітньої дитини у квартирі АДРЕСА_1 . У зв`язку з наведеним позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Суд, ознайомившись з заявою та доданими до неї матеріалами, матеріалами цивільної справи № 263/15700/18, дійшов наступного.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №164788954 від 24.04.2019 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 29.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Акішиною Р.С.

Відповідно до інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради за вих. № 03-12-10288 від 09.10.2018 року у будинку АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 , 2015 року народження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів. Позовна заява ОСОБА_1 носить немайновий характер, нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, не є спірним майном, не стосується предмету спору, ОСОБА_5 не є боржником за виконавчими провадженнями, позивачем не доведено, яким саме чином невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі у разі задоволення позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради, про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В.Кулик