Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 396/1020/16-ц

провадження № 61-23241св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області,

представник третьої особи - Миронескул Лариса Олександрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданупредставником ОСОБА_2 , на рішення апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Потапенка В. І., Черненко В. В., Франко В. А. від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_3 , у якому просив визначити разом з ним місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, у період яких у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , який проживає з матір`ю в с. Затишшя Фрунзівського району Одеської області у будинку сестри відповідача, де житлова площа складає 15 кв. м.

За час окремого проживання ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, не дозволяє бачитися з сином та не займається його вихованням.

Разом з цим, ОСОБА_1 проживає один у власному будинку, де є дитяча кімната, всі необхідні умови для проживання в ньому дитини, має регулярний заробіток та утримує підсобне господарство. Крім того, графік його роботи є вільним, у зв`язку з чим позивач матиме можливість повноцінно виховувати дитину, що відповідатиме її інтересам.

Посилаючись на неможливість добровільно вирішити з відповідачем питання щодо місця проживання сина, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2016 року позов задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 за адресою його проживання по АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, врахував позитивну характеристику ОСОБА_1 , створення ним належних умов для проживання дитини, а також наявність у позивача стабільного заробітку, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дитини з батьком, що відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, встановивши відсутність обставин, які свідчили б про неможливість проживання сина разом з матір`ю, дійшов висновку про недоцільність зміни місця проживання дитини та її розлучення з рідною матір`ю, яка має постійне житло, заробіток та належні побутові умови.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що залишивши місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю та сестрою, суд апеляційної інстанції не врахував того, що остання є рідною йому лише по матері. Чоловік відповідача ОСОБА_6 не має можливості утримувати родину, у тому числі малолітнього ОСОБА_5 , оскільки має заборгованість по аліментах на іншу його дитину. Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 не мала роботи, а працевлаштувалась лише під час перегляду заочного рішення.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

Відзиви до суду касаційної інстанції не подані.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 396/1020/16-ц з Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про визначення місця проживання дитини, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у фактичних шлюбних відносинах, у перід яких у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на 13 квітня 2016 року малолітній ОСОБА_5 проживав разом з матір`ю в АДРЕСА_4 у будинку, який належить сестрі відповідача та з 22 березня 2016 року по 17 червня 2016 року відвідував Затишанський дитячий садок.

З 31 жовтня 2016 року син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був вихованцем дошкільного навчального закладу № 2 «Пролісок» Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

ОСОБА_1 , який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, працює кочегаром в Глодоській ЗШ, має земельну ділянку, худобу та власний будинок, де проживає один.

Відповідно до висновку Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 18 травня 2016 року можливо проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_1

13 січня 2016 року ОСОБА_3 повторно зареєструвала шлюб з колишнім чоловіком, який є батьком її доньки ОСОБА_7 .

З 08 липня 2016 року відповідач разом донькою ОСОБА_7 , сином ОСОБА_5 та чоловіком зареєстрована і проживає по АДРЕСА_3 .

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 24 жовтня 2016 року № 398 місцем проживання відповідача з дітьми та чоловіком є будинок, житловою площею 50 кв. м, у якому 4 кімнати, стан задовільний, проведено капітальний ремонт, облаштована дитяча кімната, необхідні меблі, речі побуту.

З 06 грудня 2016 року відповідач працює в приватному акційному товаристві «Агрофорт», за місцем проживання характеризується позитивно, не курить і не вживає спиртні напої. Донька відповідача ОСОБА_7 навчається у 3 класі, син ОСОБА_5 станом на 24 жовтня 2016 року відвідує дитячий садок «Росточок» у с. Велика Ростівка Оратівського району Вінницької області.

Чоловік відповідача ОСОБА_6 має у власності земельний пай та отримав орендну плату за 2015 рік - 3 084 грн 28 коп., за 2016 рік - 3 788 грн 76 коп., по місцю проживання характеризується позитивно, працевлаштований, є учасником бойових дій.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 рокузакріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.

Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-2 (провадження № 14-327цс18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Скасовуючи заочне рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), врахував сталий спосіб життя малолітнього ОСОБА_5 , який тривалий час проживав із матір`ю, а також позитивну характеристику відповідача, наявність у неї самостійного заробітку, належних умов для місця проживання, виховання та розвитку дитини, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у визначенні місця проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із батьком.

Також апеляційний суд врахував розгляд справи місцевим судом без участі відповідача, яка була позбавлена можливості давати пояснення, долучати докази та користуватися іншими правами, передбаченими ЦПК України.

Зміна місця проживання малолітнього ОСОБА_5 потягне за собою докорінну зміну сталого життєвого устрою дитини. Такі наслідки можуть негативно вплинути на психологічний стан малолітньої дитини, яка потребує знаходження у звичному для себе оточенні рідних людей.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з вказаним висновком, у якому враховано інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, оскільки апеляційним судом правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що мати не здійснює належного догляду за сином є безпідставними, оскільки не підтверджені будь-якими доказами.

Посилання ОСОБА_1 на те, що сестра малолітнього ОСОБА_5 є рідною йому лише по матері не спростовують висновку апеляційного суду, який спрямований на якнайкраще забезпечення інтересів дитини, збереження її зв`язків із сім`єю, забезпечення розвитку дитини в стійкому та спокійному середовищі.

З матеріалів справи вбачається, що чоловік відповідача працевлаштований, має земельний пай та отримує відповідну орендну сплату, а тому доводи касаційної скарги щодо відсутності у останнього можливості утримувати малолітнього ОСОБА_5 є неспроможними.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновку суду, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук