Справа № 606/103/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого судді Марціцкої І.Б,

- за участі секретаря с/з Пасько І.Б., Кавалко В.С.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Шевчук В.О.

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Дяків О.Я.,

представника третьої особи Ходинецька Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа орган опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації про визначення з нею місця проживання малолітнього ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбу з 20.11.1993 року по 19.04.2018 року, за час перебування в шлюбі в сторін народилося троє синів, двоє з яких - ОСОБА_4 1994 року народження та ОСОБА_5 2000 року народження - повнолітні, ОСОБА_6 2007 року народження малолітній. Позивач вказує, що всі діти до розірвання шлюбу проживали разом з нею, в них хороші стосунки. Наймолодший син фактично проживав з позивачем за адресою АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні. ОСОБА_1 вказує, що відповідач налаштував наймолодшого сина проти неї, змусив сина проживати разом з ним в неналежних умовах. Дитина в силу малолітнього віку змушена виконувати волю батька, переживає великий стрес через те, що його розлучили з матір`ю. Також позивач зазначає, що відповідач потай вивіз з будинку усі речі дитини, забороняє сину приходити до неї та спілкуватися, при телефонних розмовах дитина плаче, тому що боїться батька. Сторони не дійшли згоди з приводу визначення місця проживання малолітнього сина, а тому позивач звернулася до суду для визначення місця проживання з нею. Окрім цього позивач зазначає, що вона створила належні умови для проживання дитини, які є кращими від тих, що створив батько, веде добропорядний спосіб життя, є забезпеченою матеріально та може належним чином виховувати свого сина.

Відповідач подав відзив на позов у якому зазначає, що ініціатором розірвання шлюбу була позивач, хоча відповідач просив зберегти сім`ю заради дітей. Після того, як позивач створила нову сім`ю та почала проживати з своїм теперішнім чоловіком в їхньому будинку, відповідач переїхав в свій батьківський будинок. Разом з ним захотіли переїхати всі сини, вказавши, що з матір`ю та її чоловіком не мають бажання разом проживати. Жодного тиску на дітей не чинив. Відповідач вказує, що в нього є всі умови для проживання малолітнього ОСОБА_7 та інших синів, він має постійну роботу, високу заробітну платню. З серпня 2018 року по грудень 2018 року мати не цікавилась своїми дітьми, не подавала жодних заяв чи позовів, допоки відповідач не подав позов про стягнення аліментів на повнолітнього ОСОБА_8 , який продовжує навчання та малолітнього ОСОБА_7 . Відповідач просив врахувати думку ОСОБА_7 , оскільки дитина в категоричній формі вказує, що бажає проживати з батьком та прийняти рішення, яке буде якнайкраще забезпечувати інтереси дитини.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Шевчук В.О. додатково звертає увагу на те, що відповідач працює на умовах повного робочого дня в м. Тернополі, що є віддаленим від м. Теребовля, і в даній ситуації він не зможе через зайнятість забезпечити належне виховання дитини на відміну від позивача, яка в повній мірі здатна забезпечити виховання та догляд. Також просив звернути увагу, що договір оренди будинковолодіння, яке орендує відповідач по своїй формі є нікчемним і його підписано тільки для створення наявності місця проживання.

В свою чергу у письмових запереченнях ОСОБА_2 вказує, що його робота жодним чином не заважає виконувати йому свої батьківські обов`язки, навпаки стабільна робота та заробітна плата допомагають забезпечити належний догляд та виховання дитини, натомість у позивач не має постійної роботи та стабільного заробітку. Просив звернути увагу, що разом з ним проживають повнолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які допомагають виконувати обов`язки по господарству, в них гарні відносини з молодшим братом, є спільні інтереси , вони завжди росли разом.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з мотивів, викладених у позові та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві.

Представник третьої особи у судовому засіданні вказав, що підтримує висновок Органу опіки та піклування від 22 березня 2019 року № 01-470/02-18. При прийнятті рішення просить врахувати думку малолітнього ОСОБА_3

У судовому засіданні за участю психолога малолітній ОСОБА_3 пояснив суду, що хоче проживати разом з батьком. Зазначив, що не хоче телефонувати до матері чи приходити до неї, оскільки мама сказала, що хоче пожити для себе. Батько не має заперечень з приводу того щоб він дзвонив чи ходив до матері, навпаки, просить зайти до мами чи подзвони до неї.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Теребовлянської РДА про визначення місця проживання дитини,

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за ОСОБА_1 місце проживання АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: с. Дворіччя,Теребовлянського району, третя особа Орган опіки і піклування Теребовлянської РДА про визначення місця проживання дитини.

Суд, заслухавши учасників справи, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Сторони перебували у шлюбі з 20 листопада 1993 року (моменту укладення) до набранням законної сили рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2018 року про його розірвання.

За час перебування у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Дворічанською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області 19 лютого 2007 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_11 перебуває з 30.05.2018 року у зареєстрованому шлюбу із ОСОБА_12 .

Відповідно до довідки від 04.01.2019 року, яка видана виконкомом Микулинецької селищної ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до характеристики, виданої начальником Фастівського рефрижераторного відділення філії «РВК АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_2 працює на залізничному транспорті з 1989 року механіком рефрежираторної станції, проявив себе висококваліфікованим та дисциплінованим працівником, являється наставником молоді, користується повагою у колективі. Згідно з довідкою Микулинецької селищної ради від 28.01.2019 року, № 47 ОСОБА_2 за час проживання в селі проявив себе з доброї сторони, зауважень з боку селищної ради до нього не має.

Відповідно до характеристики, виданої Ладиченською ЗОШ І-ІІ ступенів ОСОБА_6 на час видачі характеристики є учнем 5 класу. Проживає разом з батьком, який приділяє значну увагу вихованню дитини та створенню належних житлово побутових умов, батько систематично відвідує батьківські збори та надає необхідні довідки у разі відсутності дитини на уроках.

Як слідує з довідки Микулинецької селищної ради від 28.01.2019 року № 45 та акта обстеження № 36 від 28.01.2019 року ОСОБА_2 проживає разом із синами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 в житловому будинку сестри відповідача ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_2 Загальна площа будинку 66 АДРЕСА_3 газове опалення, вода в приміщенні.

Відповідно до договору оренди від 20 грудня 2018 року, який укладено між ОСОБА_18 та ОСОБА_2 , останній приймає в строкове безоплатне користування будинковолодіння по АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_18

Відповідно до висновку ЛКК № 14 від 22.01.2019 року Бакалець ОСОБА_19 рекомендовано навчання в Струсівській школі інтернаті на період 2019 року.

Як слідує з висновку органу опіки та піклування від 22.03.2019 року № 01-470/02-18, під час вивчення обставин справи встановлено, що після розлучення батьків до одруження матері всі діти втому числі неповнолітній син разом з батьком певний час проживали в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 . Під час проживання за однією адресою виникали конфлікти між дорослими членами родини. Згодом, ОСОБА_2 та двоє повнолітніх синів перейшли жити до будинку рідної сестри відповідача, через деякий час неповнолітній син перейшов жити до батька. Працівниками служби у справах дітей у присутності психолога школи проведено бесіду з дитиною ОСОБА_17 , він повідомив, що сам пішов жити до батька, ображений на маму за те, що пішла жити в нову сім`ю. Підліток запевняє, що старші брати рекомендують ходити до матері та спілкуватись з нею, однак він сам цього не бажає. З 27 лютого 2019 року ОСОБА_3 змінив місце навчання з Ладичинської ЗОШ в Струсівський санаторну школу інтернат, у зв`язку зі станом здоров`я дитини. Орган опіки та піклування Теребовлянської РДА вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_20 разом з батьком ОСОБА_2 .

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Як зазначено у висновоку, який висловлений Великою Палатою Верховного Суду у справі № 402/428/16-ц у постанові від 17 жовтня 2018 року щодо застосування статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Верховний Суд зауважує, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом при розгляді справ про визначення місця проживання дітей.

Враховуючи наведене при розгляді справи про визначення місця проживання дитини суд, в першу чергу, має враховувати психологічний стан дитини, проаналізувати баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей та обов`язком батьків діяти лише в їх інтересах.

Висновком органу опіки і піклування встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає з батьком, у якого наявні всі умови для проживання сина та його гармонійного розвитку. Дослідивши умови проживання матері ОСОБА_1 , також встановлено, що є всі умови для проживання її сина ОСОБА_3 . Таким чином, матеріально-побутові умови, рівень комфорту, умови для розвитку здібностей дитини, які може забезпечити дитині мати, істотно не відрізняються від умов, які на даний час надає дитині батько. Як батько, так і мати дитини, належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та на роботі, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами.

Враховуючи наведене визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини.

Дитина, як у розмові з психологом, так і в судовому засіданні повідомила, що хоче проживати з батьком. Також ОСОБА_21 відмітив, що батько та брати рекомендують йому спілкувати з мамою та не чинять йому у цьому перешкод. Батько користується повагою та авторитетом у дитини, проживаючи з батьком ОСОБА_21 почуває себе в безпеці, комфортно. В судовому засіданні малолітній ОСОБА_21 вказував, що з ним та батьком проживають старші брати, у них спільні інтереси як в спілкуванні так і в побуті. Натоміть дитина не почуває себе комфортно проживаючи з мамою та її чоловіком, висловлює протест проти вітчима, на що вказували допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , та Острійчук, крім того ОСОБА_21 вказував на це при бесіді з психологом. Висловлена ним думка щодо його місця проживання разом із батьком є усвідомленою та зрозумілою.

Вищенаведені обставини свідчать про наявність між дитиною та батьком тісного зв`язку, небажання дитини змінювати своє місце проживання, звичний спосіб життя, зміна якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини.

З огляду на викладене проживання сина з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Не заслуговують на увагу доводи зазначені в позовній заяві, що батько примусово змінив місце проживання дитини та забороняє сину бачитися з матір`ю та своїм авторитетом залякав його, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, зокрема висновком органу опіки та піклування, показами свідка ОСОБА_13 , та й поясненнями самої дитини, наданими в судовому засіданні.

Також суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що дитини безпричинно не відвідує школу, примусово була поміщена в школу-інтернат, оскільки батьком було надано відповідні довідки та пояснення з приводу поважності причин пропуску занять. Щодо школи інтернату, то в судовому засіданні було досліджено висновок ЛКК, яким рекомендовано малолітньому ОСОБА_22 навчатися в Струсівській школі-інтернаті, така рекомендація ґрунтувалася на медичних показаннях щодо стану здоров`я дитини.

Суд не приймає до уваги як доказ неправомірної поведінки ОСОБА_2 звернення позивача у правоохоронні органи, оскільки самі по собі звернення не свідчать при вину відповідача. Крім того, такі звернення викликані неприязними відносинами між сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП за недотримання правил благоустрою, суть правопорушення зводилась до того, що правила благоустрою не дотримані біля житлового будинку в якому проживав позивач.

Суд критично відноситься до тверджень представника позивача про те, що висновок органу опіки та піклування складено не об`єктивно, негативно по відношенню до позивача, а тому його слід відхилити, оскільки відповідно до норм процесуального законодавства, жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано залишити сина з батьком, не може мати перевагу над іншими доказами, а тому суд оцінює його в сукупності з іншими доказами які свідчать про те, що дитина хоче проживати тільки з батьком.

Щодо місця проживання батька, представник позивача вказував, що уклавши договір оренди, який є нікчемний, сторона відповідача намагалась створити видимість наявності місця проживання, суд зазначає, матеріалами справи доведено ту обставину, що ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 з серпня 2018 року по даний час. Вказаний будинок на праві власності належить сестрі відповідача, до матеріалів справи не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_18 , якій належить будинок заперечувала щодо проживання відповідача з дітьми в її будинку. Натомість, як свідчить укладений договір, остання надала дозвіл проживати в її домоволодінні уклавши письмовий договір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3,10,11, 12, 81, 89, 263, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 141, 150, 155, 157, 159, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа орган опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 20 червня 2019 року.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка