Справа № 456/3734/17 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/656/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Дидик Наталії Іванівни про відкриття виконавчого провадження.

В обгрунтування скарги покликався на те, що на його адресу надійшов лист від Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області, яким йому направлена для виконання та відома постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2018 року. Зазначає, що у даній постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено назва документу, який підлягає виконанню, а саме, судовий наказ № 456/3734/17, виданий 12.10.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області. 05.12.2018 року він звернувся в суд із заявою, у якій просив надіслати йому копію судового наказу № 456/3734/17, виданого 12.10.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області одночасно з копією заяви стягувача про видачу судового наказу та доданими до неї документами. 20.12.2018 року ним було отримано поштове відправлення від 18.12.2018 року з вкладеним листом суду від 10.12.2018 року, зі змісту якого вбачається відсутність судового наказу № 456/3734/17, виданого 12.10.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області. З наведених підстав вважає постанову про відкриття виконавчого провадження незаконною та необґрунтованою.

Оскаржуваною ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що судом при постановленні ухвали не враховано норми ч.2 ст.19 Конституції України та п.п.1-1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого було безпідставно відмовлено в задоволенні скарги. Апелянт азначає, що виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця відсутні повноваження на винесення постанов про виправлення помилок в постанові про відкриття виконавчого провадження. Звертає увагу на те, що супровідний лист від 21.01.2019 року №430 про надіслання на його адресу постанови державного виконавця про виправлення помилки у ВП №57746824, згідно якої змінено назву виконавчого документу на підставі якого відкрито виконавче провадження з «судовий наказ» на «виконавчий лист», не є належним доказом по справі, оскільки не містить даних про надіслання постанови в порядку, визначеному ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». З наведених підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити у відповідній частині нове рішення у формі постанови.

Сторони, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, не повідомили суд про причини неявки, а відтак колегія суддів вважає за можливе до ч.2 ст.372 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Дидик Н.І., під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2018 року не було порушено вимог Закону, а вказані заявником недоліки, є виключно механічною помилкою, яка була виправлена шляхом винесення постанови про виправлення помилки від 21.01.2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, що відноситься до судового контролю за виконання судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Стрийтеплоенерго» 1600 гривень судового збору по цивільній справі за позовною заявою КП «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, рішення по якій було ухвалено 12.02.2018 року.

06.11.2018 року КП «Стрийтеплоенерго» звернулось з заявою до Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ про прийняття до виконання виконавчого документу по справі № 456/3734/17 від 12.02.2018 року про стягнення судового збору у розмірі 1600 грн. з ОСОБА_1 та відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 п.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

29.11.2018 року старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Дидик Н.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 57746824 з виконання судового наказу № 456/3734/17, виданого 12.10.2018 року, яка цього ж дня була відправлена ОСОБА_1 для виконання та для відома, що підтверджується наявними у матеріалах справи копією супровідного листа та копією списку №1805 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 57746824 від 29.11.2018 року старшим державним виконавцем помилково зазначено назва документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження «судовий наказ № 456/3734/17, виданий 12.10.2018 року».

21.01.2019 року старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Дидик Н.І. винесена постанова про виправлення помилки у ВП №57746824, згідно якої змінено назву виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження з «судовий наказ» на «виконавчий лист».

Дана постанова державного виконавця була направлена ОСОБА_1 для відома та для виконання, що підтверджується наявним у матеріалах справи супровідним листом від 21.01.2019 року № 430.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (п. 1 частини другої статті 11 Закону).

Згідно із положеннями статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Абзацом 2 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Невірно зазначена назва документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може бути єдиною безумовною підставою для її скасування, для усунення таких недоліків, передбачено інший порядок, а саме виправлення описки.

Адже, відповідно до п.3 ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження, може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року «Про автоматизовану систему виконавчого провадження» внесення змін, видалення реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, у тому числі виконавчих документів, не допускаються, крім випадків виправлення технічних помилок, описок.

Таким чином безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності у старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Дидик Н.І. повноважень виправляти помилки чи описки.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення державним виконавцем порядку надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2018 року, то як було зазначено вище спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2018 року була надіслана відділом ДВС Стрийського МРУЮ на адресу боржника, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією списку №1805 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Дидик Н.І. було дотримано вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2018 року.

Відповідно ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильно висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним - (Рішення Суду у справі "De Geouffre de la Pradelle проти Франції").

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 11.06.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.