Справа № 348/1188/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1192/19
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю апелянта ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Делятинська селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене у складі судді Грещука Р.П. 12 липня 2019 року в м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

07.07.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити дії, який в ході розгляду справи уточнили.

В обґрунтування позову зазначили, що вони є власниками квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Відповідачу належить квартира АДРЕСА_3 в цьому ж будинку. Також вони є власниками земельних ділянок, призначених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за вищевказаною адресою.

Відповідач постійно нехтує правилами добросусідства, вважаючи себе одноосібним землекористувачем прибудинкової території, зокрема, самовільно ставить огорожу де йому заманеться, захаращує проїзд та прохід до квартири ОСОБА_4 , порушує межову границю із земельною ділянкою ОСОБА_5 , встановив добудову до дерев`яного сараю та дерев`яний туалет на прибудинковій території, встановив металеві ворота на землі загального користування, чим унеможливив проїзд до належних їм земельних ділянок, а в червні 2016 року встановив 11 нових металічних стовпців, забетонувавши їх на земельній ділянці ОСОБА_5 .

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили зобов`язати відповідача знести за власний кошт 11 нових металічних забетонованих стовпів, які самовільно встановлені ним на земельній ділянці ОСОБА_5 площею 0,0676 га, що знаходиться в АДРЕСА_4 , з відповідною рекультивацією вказаної земельної ділянки; зобов`язати відповідача надалі не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні її земельною ділянкою площею 0,0676 га, що знаходиться за вищевказаною адресою; зобов`язати відповідача знести за власний кошт добудову до дерев`яного сараю та дерев`яний туалет, які знаходяться на прибудинковій території землі загального користування, що знаходиться в АДРЕСА_4 ; зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні землею загального користування, що знаходиться між земельними ділянками відповідача №2 та №3 та зобов`язати його демонтувати встановлені ним на землі загального користування металічні ворота, а також стягнути з відповідача в їхню користь всі судові витрати.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 10 жовтня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Делятинську селищну раду Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 12 липня 2019 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 здійснити рекультивацію земельної ділянки площею 0,0676 га, що знаходиться в АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_5 , де ним ( ОСОБА_1 ) були самовільно встановлені, а в подальшому знесені 11 нових металічних забетонованих стовпів.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0676 га, що знаходиться в АДРЕСА_4 .

Зобов`язано ОСОБА_1 знести за власний кошт добудову до дерев`яного сараю та дерев`яний туалет, які знаходяться на прибудинковій території землі загального користування, що знаходиться в АДРЕСА_4 .

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 землею загального користування, що знаходиться в АДРЕСА_4 між його ( ОСОБА_1 ) земельними ділянками № НОМЕР_1 та №3 та зобов`язано його демонтувати встановлені ним на землі загального користування металічні ворота.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 2215,82 грн. сплаченого судового збору по 1107,91 грн. кожному.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2000 грн. за надання правової допомоги та 4800 грн. за проведення земельно-технічної експертизи, а всього 6800 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що в судовому засіданні доведено факт чинення позивачам перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0676 га, що знаходиться в АДРЕСА_4 , земельною ділянкою загального користування, а також наявність добудови до дерев`яного сараю та дерев`яного туалету, які знаходяться на прибудинковій території землі загального користування за вищевказаною адресою, однак, враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач забрав металічні стовпи в кількості 11 штук, які були ним встановлені на спірній земельній ділянці площею 0,0676 га, то позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд безпідставно ухвалив рішення, яким зобов`язав його провести рекультивацію всієї земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,0676 га, оскільки матеріалами справи, а саме висновком земельно-технічної експертизи підтверджено, що металічні стовпи були встановлені ним, а потім демонтовані на земельній ділянці площею 0,0032 га. Тому рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим.

Також апелянт вважає передчасним висновок суду про зобов`язання не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0676 га, оскільки передумовою для захисту цивільного права є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права. В ході судового розгляду справи ним було вжито заходів по відновленню порушеного права ОСОБА_5 , а саме демонтовано 11 металічних стовпів, встановлених при облаштуванні огорожі на території земельної ділянки позивачки. Таким чином, на даний час ним не чиняться перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_5

Апелянт не погоджується і з рішенням суду в частині зобов`язання знести за власний кошт добудову до дерев`яного сараю та дерев`яний туалет, які знаходяться на прибудинковій території землі загального користування, що по АДРЕСА_4 , оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких суд дійшов висновку, що добудова до дерев`яного сараю та дерев`яний туалет знаходяться на прибудинковій території землі загального користування. Зазначає, що земельна ділянка площею 0,0024 га, на якій розташований дерев`яний сарай, належить йому на праві власності. По периметру цієї земельної ділянки від літери В до літери А (земельно-кадастровий план) земельна ділянка межує із землями загального користування. При цьому, жодного доказу, що землі загального користування є прибудинковими територіями загального користування, матеріали справи не містять.

Апелянт вказує, що судом були порушені норми процесуального права, оскільки 11.10.2017 року його представником було подано клопотання про призначення додаткової експертизи з відповідним переліком питань. Однак суд, всупереч вимог статей 103, 104 ЦПК України, клопотання не розглянув і додаткова експертиза проведена не була.

Також суд з невідомих причин не взяв до уваги пояснення свідків зі сторони відповідача про те, що він не чинить перешкод в користуванні земельними ділянками загального користування, оскільки на час укладення договорів купівлі-продажу добудови вже були в наявності і жодних добудов з часу купівлі-продажу він не здійснював. Мотивів відхилення таких показів свідків суд не навів, що вказує на необ`єктивність дослідження доказів та надання переваги доказам, наданим стороною позивача.

На думку апелянта, безпідставним є висновок суду і про те, що внаслідок встановлення металевих воріт позивачам чиняться перешкоди у користуванні землею загального користування, що знаходиться між його земельними ділянками № НОМЕР_1 та №3, оскільки жодними доказами даний факт не доведено. Більше того, навіть експертним висновком підтверджено, що прохід до землі загального користування існує через хвіртку, а самі ворота зачиняються на щеколду, яка вільно відкривається будь-якою особою.

Крім того, апелянт зауважує, що при ухваленні рішення в частині розподілу судових витрат суд допустив порушення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки, задовольняючи позовні вимоги частково, судовий збір та інші судові витрати поклав виключно на нього.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , однак в порушення ч. 4 ст. 360 ЦПК України до даного відзиву не додав докази надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи.

Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено надання судом строку на усунення недоліків відзиву, а тому, оскільки відзив не відповідає вимогам ч. 4 ст. 360 ЦПК України, він не береться судом до уваги.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив залишити скаргу без задоволення.

Позивач ОСОБА_5 та представник третьої особи в засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони є власниками квартир в будинку АДРЕСА_4 , а саме ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 у вищевказаному будинку.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 №983145 ОСОБА_4 . є власником земельної ділянки площею 0,0582 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_4 . Вказана земельна ділянка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу майна від 28.05.1996 року (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №983147 ОСОБА_6 Я.О. є власницею земельної ділянки площею 0,0676 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за цією ж адресою. Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2009 року №2-21 ВМО №962310 (т. 1 а.с. 10).

ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 0,0054 га та площею 0,0024 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також площею 0,0835 га та площею 0,1373 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_4 , що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки та договорами купівлі-продажу від 28.01.2006 року (т. 1 а.с. 47-52, 80-81).

Також встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування їх земельними ділянками, а також прибудинковою територією загального користування.

У зв`язку з неможливістю врегулювати даний спір, за клопотанням сторін ухвалою Надвірнянського районного суду від 13.12.2016 року в справі було призначено земельно-технічну експертизу, якою експерту Судово-експертної фірми «Експо-Фірма» ОСОБА_7 . доручено: провести обмір земельних ділянок ОСОБА_1 : №2 площею 0,0024 га, кадастровий номер :06:001:0051, №3 площею 0,1373 га, кадастровий номер :06:001:0052, та №4 площею 0,0835 га, кадастровий номер :06:001:0053, що знаходяться в АДРЕСА_4 , та земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,0676 га, кадастровий номер :06:001:0181, що знаходиться за цією ж адресою, і встановити, чи захопив ОСОБА_1 земельну ділянку ОСОБА_5 загальною площею 0,0676 га та чи встановив на вказаній земельній ділянці забетоновані металеві стовпи; чи є в наявності земля загального користування між земельними ділянками ОСОБА_1 №2 та №3 та чи є доступ до землі загального користування, а також встановити, чи ОСОБА_1 встановив надвірні споруди та дерев`яний туалет на прибудинковій території землі загального користування, що знаходиться в АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 100).

Згідно висновку №005/3Т-17 земельно-технічної експертизи від 17.05.2017 року, проведеної експертом Судово-експертної фірми «Експо-Фірма» Кавецьким ОСОБА_8 .А. (т. 1 а.с. 104-119), встановити відповідність розмірам і конфігурації земельних ділянок, якими фактично користуються сторони, розмірам і конфігураціям цих земельних ділянок у представлених Державних актах надається можливим.

Експертом встановлено часткову невідповідність розмірам і конфігурації земельних ділянок, якими фактично користуються сторони, розмірам і конфігураціям цих земельних ділянок у представлених в приватизаційних документах, що посвідчують право на земельну ділянку. В результаті переобміру ділянки ОСОБА_5 , кадастровий номер :06:001:0181, площею 0,0676 га, виявлено зменшення площі дійсного (фактичного) користування-власності і накладання по спільній межі з господарством ОСОБА_1 , що по АДРЕСА_4 , а саме частини землекористування площею, що становить: Sс1накл = 0,0032 га.

Згідно проведеного контрольно-експертного комплексу топографічно-геодезичних робіт земельної ділянки ОСОБА_1 , що виконано в денний час, із прив`язкою ділянок до державної системи координат з використанням GPS приймачів, у відповідності ухвали суду, ділянки ОСГ площею 0,1373 га, виявлено збільшення площі дійсного (фактичного) користування = 0,1405 га, а отже виявлено збільшення площі (лишки) по спільній межі з господарством ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_4 , а саме захоплення землекористування площею, що становить Sк2накл = 0,0032 га (Схема додатку до висновку).

На вказаній земельній ділянці кадастровий номер :06:001:0181 площею 0,0676 га ОСОБА_5 гр. ОСОБА_1 дійсно самовільно встановлено забетоновані нові металеві стовпи (фототаблиці Додатку №1).

Також судовим експертом перевірено, що лінії розмежування між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що зазначені в кадастрових планах на земельні ділянки ОСОБА_1 , які знаходяться по АДРЕСА_4 , їх фактичному розташуванню не співпадають. В господарстві ОСОБА_1 змінено межу земельної ділянки Sк№3 осг2 = 0,1373 га, кадастровий номер :06:001:0052, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 та встановлено, що забетоновано нові металеві стовпці. Позивачка, свої межі не змінювала.

Крім того, земля загального користування між земельними ділянками ОСОБА_1 №2 та №3 в наявності є, шириною = 2,20-2,60 м. Однак, як вказано у висновку, доступ до землі загального користування перекрито воротами, що зачинені на колодку, прохід-доступ існує через хвіртку, яку встановлено ОСОБА_1 (фототаблиці Додатку №1).

Також експертом Кавецьким В.А. констатовано, що ОСОБА_1 дійсно самовільно встановив надвірні споруди та дерев`яний туалет на прибудинковій території, землі загального користування, що знаходиться в АДРЕСА_4 , а відповідач визнав неправомірність своїх дій та зобов`язався в добровільному порядку усунути вказані перешкоди із землі загального користування (надвірні споруди розібрати, дерев`яний туалет перенести на свою земельну ділянку).

Судом встановлено, що з урахуванням висновку експертизи відповідач визнав, що при встановленні огорожі ним було захоплено частину земельної ділянки позивачки ОСОБА_5 , розташованої по АДРЕСА_4 , площею 0,0676 га. Після чого він демонтував забетонованих 11 нових металевих стовпів. Також відповідач визнав те, що ним встановлено металеві ворота та хвіртку на земельній ділянці загального користування між його земельними ділянками АДРЕСА_6 2 та АДРЕСА_6 3 по АДРЕСА_4 . Проте заперечив, що в такий спосіб він чинить перешкоди позивачам в користуванні належними їм земельними ділянками, зокрема заїзд до їх земельних ділянок не перекривається, оскільки колодка на воротах висить, але не замкнена, а прохід до їх земельних ділянок є через хвіртку. Позивачі в свою чергу ствердили, що ворота постійно були замкнені на колодку. Вже під час розгляду справи відповідач не замикає їх.

Також відповідач визнав, що на землі загального користування є дерев`яний туалет, однак встановлений він попередніми власниками, а дерев`яний сарай ними ж встановлений на земельній ділянці, яку він придбав і вона перебуває у його приватній власності. Добудови він не вчиняв. Проте, на підтвердження вказаного доказів не надав.

Більше того, при проведенні експертом експертного дослідження ОСОБА_1 визнав неправомірність своїх дій та зобов`язався в добровільному порядку усунути вказані перешкоди із землі загального користування.

Зміст добросусідства визначений ст. 103 ЗК України, відповідно до ч. ч. 1 та 2 якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням

В силу ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням встановлених обставин та наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, норм процесуального права, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак, враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач забрав металічні стовпи в кількості 11 штук, які були ним встановлені на спірній земельній ділянці по АДРЕСА_4 , то позовні вимоги підлягають до задоволення в частині зобов`язання ОСОБА_1 здійснити рекультивацію земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_5 , де ним були самовільно встановлені, а в подальшому знесені 11 нових металічних забетонованих стовпів; зобов`язання не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні її земельною ділянкою; знести за власний кошт добудову до дерев`яного сараю та дерев`яний туалет, які знаходяться на землі загального користування по АДРЕСА_4 ; усунути перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користуванні землею загального користування, що знаходиться в АДРЕСА_4 між його земельними ділянками № НОМЕР_1 та №3 та зобов`язати його демонтувати встановлені ним на землі загального користування металічні ворота.

Доводи апелянта, що суд безпідставно ухвалив рішення, яким зобов`язав його провести рекультивацію всієї земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,0676 га, оскільки матеріалами справи, а саме висновком земельно-технічної експертизи підтверджено, що металічні стовпи були встановлені ним, а потім демонтовані на земельній ділянці площею 0,0032 га, є його довільним трактуванням змісту рішення в наведеній частині, оскільки суд вирішив зобов`язати ОСОБА_1 здійснити рекультивацію земельної ділянки, де ним ( ОСОБА_1 ) були самовільно встановлені, а в подальшому знесені 11 нових металічних забетонованих стовпів на земельній ділянці ОСОБА_9 . ОСОБА_10 площею 0,0676 га, що знаходиться в АДРЕСА_4 . В даному випадку суд зазначив площу земельної ділянки ОСОБА_5 для її ідентифікації.

Безпідставним є твердження апелянта про те, що суд передчасно зобов`язав його не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0676 га, оскільки на даний час їй не чиняться перешкоди в користуванні земельною ділянкою, так як ним демонтовано 11 металічних стовпів, встановлених на її земельній ділянці, адже судом встановлено, що ОСОБА_1 чиняться ОСОБА_5 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0676 га не тільки шляхом встановлення на її земельній ділянці 11 металевих стовпів, а й встановленням на прибудинковій території загального користування металевих воріт, чим він перешкоджає ОСОБА_5 в доступі до її земельної ділянки, а також зведенням на землі загального користування дерев`яного туалету та добудови до дерев`яного сараю, які суд зобов`язав ОСОБА_1 знести.

Не приймаються судом до уваги доводи апелянта про те, що суд необґрунтовано дійшов висновку, що добудова до дерев`яного сараю та дерев`яний туалет знаходяться на прибудинковій території землі загального користування, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, що землі загального користування є прибудинковими територіями землі загального користування, оскільки такі суперечать його поясненням про те, що земельна ділянка площею 0,0024 га, на якій розташований дерев`яний сарай, належить йому на праві власності. По периметру цієї земельної ділянки від літери В до літери А (земельно-кадастровий план) земельна ділянка межує із землями загального користування.

Судом встановлено та вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №306911 (т. 1 а.с 49, 50), що земельна ділянка площею 0,0024 га по АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 , має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, тобто є частиною території біля багатоквартирного будинку, в якому знаходяться квартири сторін. А земля загального користування, на якій ОСОБА_1 встановив добудову до дерев`яного сараю, є суміжною до його приватизованої земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 року №417-VIII прибудинкова територія це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

До земельних ділянок багатоквартирного житлового будинку належать: землі, на яких розташований жилий будинок; землі, на яких розташовані належні до такого будинку будівлі, споруди; прибудинкова територія.

А тому те, що суд вказав на землю загального користування як на прибудинкову територію землі загального користування не вплинуло на правильність вирішення спору.

Доводи апелянта, що суд в порушення вимог статей 103, 104 ЦПК України не розглянув клопотання про призначення додаткової експертизи з відповідним переліком питань, заявлене його представником 11.10.2017 року, спростовуються змістом ухвали від 11.10.2017 року (т. 1 а.с. 145 зв.), в якій суд зазначив, що відповідь на надані представником ОСОБА_1 питання, що стосуються наявності чи відсутності прибудинкової території, її конфігурації та що собою являють землі загального користування, їх конфігурація, підтвердження її існування та хто є її власником (балансоутримувачем) може бути надана селищною радою, як органом місцевого самоврядування, на території якої розташовані спірні земельні ділянки, і яка залучена до розгляду даної справи в якості третьої особи.

Голослівними є доводи апелянта, що суд з невідомих причин не взяв до уваги пояснення свідків зі сторони відповідача про те, що він не чинить перешкод в користуванні земельними ділянками загального користування, що вказує на необ`єктивність дослідження доказів та надання переваги доказам, наданим стороною позивача. Адже, згідно змісту мотивувальної частини рішення (т. 1 а.с. 224-226) суд вказав на те, що твердження представника відповідача ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про те, що відповідач не чинить жодних перешкод позивачам в користуванні земельними ділянками, не здійснював ніяких добудов та прибудов на подвір`ї, оскільки вони вже були на момент придбання ним квартири у вказаному будинку, повністю спростовуються поясненнями позивача ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_5 , письмовими матеріалами справи, висновком земельно-технічної експертизи №005/3Т-17, поясненнями експерта ОСОБА_7 , які є послідовними та логічними тому не викликають сумнівів у їх правдивості.

Доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду про те, що внаслідок встановлення металевих воріт позивачам чиняться перешкоди у користуванні землею загального користування, що знаходиться між його земельними ділянками № НОМЕР_1 та №3, спростовуються матеріалами справи, зокрема висновком експерта по другому питанню (т. 1 а.с. 111), відповідно до якого доступ до землі загального користування перекрито воротами, що зачинені на колодку, прохід-доступ існує через хвіртку, які встановлені ОСОБА_1 Більше того, сам факт встановлення воріт та хвіртки не заперечив і апелянт, вказавши при цьому, що прохід до землі загального користування існує через хвіртку, а самі ворота зачиняються на колодку, яка вільно відкривається будь-якою особою.

Не беруться до уваги твердження апелянта, що при ухваленні рішення в частині розподілу судових витрат суд допустив порушення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки, задовольняючи позовні вимоги частково, судовий збір та інші судові витрати поклав виключно на нього.

В силу ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 3 цієї ж статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З урахуванням вказаних процесуальних норм та встановлених обставин справи, а саме, що відповідач забрав металічні стовпи в кількості 11 штук, які були ним встановлені на спірній земельній ділянці ОСОБА_5 площею 0,0676 га. по АДРЕСА_4 , під час розгляду справи судом, суд першої інстанції правильно вирішив питання розподіл судових витрат між сторонами.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і визначених відповідно до них правовідносинам, порушення норм матеріального та процесуального права судом не встановлено. Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення. З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 12 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року