Справа № 464/4824/18
пр.№ 2/464/524/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2019 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

суддя Тімченко О.В.,

секретар судового засідання Бондар Н.С.

справа № 464/4824/18

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач ОСОБА_1

вимоги: звернення стягнення на предмет іпотеки

представники учасників справи:

позивича - Панченко Д.В.

відповідача - адвокат Старенький О.С

Обставини справи

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 390 546, 45 грн. за договором кредиту № 615/26-162 від 10.04.08. звернути стягнення на належну відповідачу на праві власності квартиру, що є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 10.04.08., покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Горбань О.Ю., відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду 07.11.18. здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 08.11.18. справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання.

Представником відповідача на адресу суду подано відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги заперечуються у повному обсязі через їх безпідставність, де вказує, що відповідачем належним чином виконуються умови договору, заборгованості не існує; банк невірно зараховує сплачені платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками.

Відповідь на відзив позивачем на адресу суду не направлено.

Ухвалою суду від 26 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач скористався правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак забезпечив явку свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнав з викладених у відзиві підстав, просив у задоволені позову відмовити.

Мотиви та висновки суду

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

10 квітня 2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір кредиту № 615/26-162 за умовами п.п.1.1 якого кредитор надає позичальникові грошові кошти га умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 404000 грн. (кредит), зі сплатою 16 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених Додатком № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 10 квітня 2023 року, на умовах, визначених договором.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту того ж дня сторонами укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 72,9 кв.м, в т.ч. із житловою площею 41,8 кв.м, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 404000 грн. Вказана обставина також визнана відповідачем у відзиві та її представником у судовому засіданні.

Відповідно до п.п.1.1.1. договору, позичальник щомісячно, 10 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 5933, 55 грн., надалі за текстом окремо - "ануїтентний платіж", а разом - "ануїтентні платежі".

Підпунтком 2.3 договору визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом зарахування позичальником суми ануїтентного платежу на транзитний рахунок в Дністровському відділенні ЛОФ "Укрсоцбанк", МФО 325019, надалі за текстом - "Транзитний рахунок", а також сплата комісій, можливих пені і штрафних санкцій на відповідні рахунки в АКБ "Укрсобанк" з подальшим перерахуванням кредитором отриманої суми ануїтентного платежу на відповідний позичковий рахунок до моменту досягнення за вказаним рахунком нульового залишку та на відповідний рахунок нарахування процентів.

Згідно п.п.2.3.1 договору, у випадку сплати позичальником ануїтентного платежу в якості погашення заборгованості за кредитом раніше дати його погашення, визначеної п.1.1.1. цього договору, сплачена сума грошових коштів продовжує обліковуватись на транзитному рахунку, та перераховується на позичковий рахунок нарахування процентів у день погашення ануїтентного платежу, що вказаний у п.1.1.1. цього договору, крім випадку, передбаченого п.3.4.1. цього договору.

У п.п.2.3.2 договору обумовлено, що у випадку сплати позичальником в якості погашення заборгованості за кредитом суми грошових коштів, що перевищує розмір ануїтентного платежу, визначений п.1.1.1 цього договору, сума ануїтентного платежу перераховується на позичковий рахунок та рахунок нарахування процентів у день погашення, а сума, що перевищує розмір ануїтентного платежу продовжує обліковуватись на транзитному рахунку і перераховується на позичковий рахунок та рахунок нарахування процентів у день погашення наступного ануїтентного платежу, що визначений п.1.1.1 цього Договору, крім випадку передбаченого п.3.4.1. цього Договору.

З урахуванням вказаних умов договору ОСОБА_1 зобов`язана щомісяця сплачувати на користь банку суму в розмірі 5933,55 грн., яка включає в себе виконання зобов`язань по поверненню суми отриманого кредиту та 16 % річних в строк до квітня 2023 року без можливості дострокового погашення, а всього разом 1 068 039 грн. протягом 180 місяців, з яких відповідно 664039 грн. процентів за користування кредитом. При цьому, у разі сплати позичальником ануїтентного платежу у сумі більшій, ніж визначено договором, грошові кошти у такій різниці продовжують обліковуватись на транзитному рахунку банку і перераховуються в день настання обов`язку сплати наступного ануїтентного платежу на позичковий рахунок та відповідний рахунок по нарахуванню відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки № 04.22-07/7098 від 15.06.18. та поданих відповідачем квитанцій, позичальник на виконання умов договору у період із 12.05.08. по 10.04.17. в строки, передбачені договором, вносила кошти на погашення заборгованості по кредиту та сплаті відсотків. При цьому, починаючи з вересня 2008 р., відповідач вносила значно більші грошові суми, ніж передбачений умовами договору щомісячний ануїтентний платіж, в сумах від 7401,55 грн. і до 10925,55 грн. За вказаний період відповідач сплатила на користь банку 791146, 95 грн., з яких в рахунок сплати основного боргу банком зараховано 101504,15 грн. та 689642,80 грн. відсотків.

Враховуючи передбачені підпунктами 2.3, 2.3.1, 2.3.2 договору кредиту наслідки здійснення позичальником переплат, тобто внесення коштів на погашення кредиту у більшому розмірі, ніж це обумовлено договором - облік залишкової суми переплати на транзитному рахунку банку до моменту настання чергового строку оплати та перерахування такого банком на позичковий рахунок, сплачених відповідачем коштів достатньо для виконання зобов`язань на 11 років та 1 місяць, тобто по травень 2019 року включно.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Підпунктами 2.4.3 та п.4.1 Договору іпотеки від 10.04.18., укладеного сторонами, визначено, що Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відтак станом на момент висунення банком вимоги про усунення порушення, а також і на день подання позовної заяви не вбачається наявності прострочення ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту, а отже підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки не виникло. Заявлена же банком сума заборгованості в розмірі 390546,45 грн., з яких ним вказано 302495,85 грн. заборгованості за кредитом, 81521,92 грн. по відсотках, 1867,12 грн. інфляційних втрат за кредитом та 4661,56 інфляційних втрат за відсотками, - є безпідставною з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи (графіку погашення заборгованості, розрахунку заборгованості, довідки про сплачені кошти) позивач в погашення заборгованості за відсотками зарахував більшу грошову суму, ніж це передбачено графіком за весь період дії договору та значно меншу грошову суму в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

У ст.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 628, 629 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із довідки банку про сплачені позичальником кошти та розрахунку вимог банку, виконані позичальником грошові зобов`язання зараховувалися невірно із порушенням умов п.п. 2.3, 2.3.1, 2.3.2 договору кредиту та додатку до договору кредиту (графік погашення заборгованості). При цьому, у колонці «відсоткова ставка» таблиці розрахунку вимог банку, починаючи з жовтня 2008 р. відсоткова ставка зазначена в розмірі 21 %, а не 16 % як це обумовлено умовами договору.

Суд дійшов висновку, що позивачем всупереч умовам договору у односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку за кредитом, що є незаконним. Умова договору про розмір процентів є істотною.

Відповідно до ч.1 ст.651, ч.1 ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Підпунктами 2.8, 2.8.1, 2.8.2 договору кредиту визначено процедуру прийняття банком рішення щодо збільшення відсоткової ставки, повідомлення про це позичальника та обов`язкове укладення у письмовій формі договору про внесення змін до договору кредиту щодо умови про розмір відсоткової ставки.

Відповідно до п.п.7.1. Договору, всі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір.

Отже для збільшення відсоткової ставки, договором передбачено здійснення визначеної його умовами процедури (повідомлення позичальника із надісланням двох примірників додаткової угоди та її підписання), яку банком перед підвищенням відсоткової ставки дотримано не було. Зазначена ж правова позиція щодо застосування ст.ст.629, 642, 651, 653 ЦК України висловлена Верховним Судом Верховним Судом України у постанові від 14.12.16. у справі № 7521608/15 за позовом фізичної особи позичальника до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання незаконним підвищення процентів в односторонньому порядку: «Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.». «Проте у справі, яка переглядається, суди залишили поза увагою ті обставини, що повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором не було надіслано в передбачений цим договором спосіб (пункт 7.2 кредитного договору); позивач не отримував цього повідомлення; збільшення розміру процентної ставки відбулося не у строк та спосіб, передбачені кредитним договором, оскільки відповідний документ про внесення змін до договору (додаткову угоду) боржнику банк не надсилав, отже, сторони його не підписували, як це передбачено умовами пунктів 2.7.1, 7.1 кредитного договору».

Суд зазначає, що позовна заява не містить пояснень банку щодо підстав для одностороннього збільшення відсоткової ставки у жовтні 2008 р. та досягнення сторонами будь-яких домовленостей з вказаного приводу у відповідності до умов договору кредиту у письмовій формі, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження законності дій банку по підвищенню відсоткової ставки та зарахування сплачених позичальником коштів в іншому порядку, ніж це передбачено п.п.2.3., 2.3.1, 2.3.2 договору кредиту.

Позивач в порушення умов договору щодо процедури зміни відсоткової ставки не надсилав позичальнику повідомлення про намір її збільшення з одночасним наданням двох примірників додаткової угоди. Натомість банк самовільно збільшив розмір процентів за кредитом. Такі дії позивача спричинили невірне зарахування сплачених позичальником коштів на погашення основної суми боргу та відсотків, як це передбачено у додатку до договору, а також невірний облік залишкової суми боргу за кредитом, як бази нарахування процентів.

В силу положень ч.2 ст.215, ч.1 ст.216, ч.2 ст.1055 ЦК України таке підвищення відсоткової ставки всупереч умовам договору є нікчемним та не спричиняє будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з недійсністю такого правочину (одностороннього збільшення відсотків).

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1, 3 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Частинами першою та третьою ст.538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відтак сторони договору кредиту є одночасно кредиторами і боржниками відносно того, що згідно з договором вони мають право вимагати в іншої сторони та відповідно відносного того, що вони зобов`язані виконувати згідно договору.

З урахуванням наведеного доводи позивача щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та нарахованої суми заборгованості є безпідставними, оскільки банком всупереч умовам кредитного договору в односторонньому порядку підвищено відсоткову ставку, а також невірно здійснювалося зарахування сплачених позичальником коштів в рахунок погашення як основної суми боргу, так і відсотків. Тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, і такими що не підлягають до задоволення.

У порядку ст.141 ЦПК України на позивача покладаються сплачений ним судовий збір в розмірі 5 858, 20 грн.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в :

відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року, що є датою його ухвалення.

Позивач: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», м.Київ, вул.Велика Васильківська,100, Код .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.В.Тімченко