Справа № 589/1617/17
Провадження № 2/589/51/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Литвинко Т.В.

за участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього майнову шкоду в сумі 14941,10 грн. Обґрунтовуючи вимоги, зазначив, що 07 травня 2016 року в м. Шостка відбулась ДТП з участю автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та мікроавтобуса БАЗ 22154 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 29 грудня 2016 року судом стягнуто з позивача як роботодавця ОСОБА_2 на користь власника автомобіля ВАЗ 2109 майнової шкоди в сумі 12742 грн та судові витрати. 22 березня 2017 року з позивача в межах виконавчого провадження стягнуто 14822,52 грн та комісію в розмірі 118,58 грн. Тому, на підставі ст. 1191 ЦК України позивач в порядку регресу просить стягнути з відповідача повністю виплачену суму відшкодування.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві зазначив, що в даному випадку слід застосовувати норми спеціального закону, а саме ст. 132 КЗпП України, відповідно до якої за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Також вказує, що є помилковими твердження позивача, про те, що між сторонами не існувало трудових відносин. Будь-яких ознак наявності цивільно-правих відносин між сторонами не має.

У відповіді на відзив відповідач не погоджується з позицією позивача, що між сторонами склалися трудові відносини, оскільки, це не підтверджується жодними доказами. Зазначає, що з відповідачем мав намір укласти цивільно-правову угоду (підряд) для виконання послуг по перевезенню пасажирів у вихідні дні та дні відпусток водіїв по штату.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позові вимоги не підтримують.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об`єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 травня 2016 року близько 10.00 год на вул. Бакинських комісарів в м. Шостка Сумської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та мікроавтобуса БАЗ 22154 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Вказана ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 2.3, 10.1, 10.4 ПДР України.

Відповідні обставини підтверджується рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 12742 грн на підставі ст. 1172, 1187 ЦК України як роботодавця ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП.

Також вказаним рішення встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували між собою в трудових відносинах (дані обставини ними визнавались).

А отже ці обставини не підлягають доказування згідно положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що хоча трудові відносини між сторонами і не були офіційно оформленні, однак вони мали всі ознаки таких.

Так, згідно домовленості між сторонами, яка підтверджена ними в судовому засіданні 21 січня 2019 року, праця відповідача організовувалася саме позивачем (маршрут руху, зупинок, умови праці та її оплати, час роботи, відпочинку). А особа, яка працює згідно цивільно-правового договору, на відміну від працівника, який виконує роботу згідно трудового договору, сам організовує свою роботу і виконує її на власний розсуд та ризик. Отже, твердження позивача, що між сторонами діяли цивільно-правові відносини є безпідставними.

Таким чином, при вирішенні спору про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд виходить з тих обставин, що позивач та відповідач по відношенню один до одного є роботодавцем та найманим працівником відповідно.

Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на працівника обов`язку повного відшкодування спричиненої ним роботодавцю шкоди, як про це просить позивач, та наявність підстав для відшкодування шкоди в межах середнього місячного заробітку відповідача.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не пропрацював у позивача жодного робочого дня, оскільки в перший же день на службовому автомобілі потрапив у ДТП.

Згідно п. 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно п. 4 Порядку,коли нарахування проводяться виходячи із

середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Під час судового розгляду встановлено, що сторони домовилися про те, що відповідач буде працювати у вихідні дні та дні відпустки основних працівників (водіїв).

Відповідно до довідки ФОП О.М. Борисов від 27 січня 2019 року № 3 середньоденна заробітна плата водія за травень 2016 року складає 230 грн.

В травні 2016 року малося 11 вихідних (святкових) днів.

Виходячи із зазначеного, середньомісячний заробіток відповідача складає 2530 грн.

А отже саме відповідна сума має бути стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування спричиненої шкоди.

За викладених обставин позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК з відповідача підлягають стягненню судові витрати у сумі 108, 37 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 .) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) 2530 грн як відшкодування спричиненої ним шкоди та 108, 37 грн судового збору, визначивши загалом до стягнення 2638,37 грн.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 03.06.2019 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко