КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/6053/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Чирка С.С.

Унікальний №359/7306/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Просили стягнути з ОСОБА_3 на їх користь в якості відшкодування матеріальної шкоди по 6 418, 52 грн. кожному та в якості відшкодування моральної шкоди по 250 000,00 грн. кожному, а також видати виконавчий лист.

В обґрунтування позову посилались на те, що 21 листопада 2013 року близько о 18 годині, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «АУДІ А3», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить їй на праві приватної власності, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній помер.

На час скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «СК «Країна», що підтверджується договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5288232, укладений між ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 20 липня 2013 року, за яким, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «АУДІ А3».

У зв`язку із скоєнням ОСОБА_3 ДТП, відділом розслідувань дорожньо-транспортних пригод СУ ГУ УМВС України в Київській області, було розпочато досудове розслідування та порушено кримінальне провадження з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 22 листопада 2013 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дочками померлого ОСОБА_4 .

В результаті смерті батька їм було заподіяно матеріальну шкоду, так як вони понесли витрати на проведення комп`ютерної томографії головного мозку, проведення судово-медичної експертизи, витрати на поховання, придбання продуктів на проведення обідів, та моральну шкоду, яка полягає в самому факті смерті їх батька.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 14 грудня 2015 року подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просили скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилались на те, що відповідно до ч.2 ст. 1183 ЦК України, матеріальна та моральна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (транспортний засіб) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, так, в даному випадку особою, яка завдала шкоди і власником джерела підвищеної небезпеки є ОСОБА_3

Відповідачем не було надано до суду оригіналу договору страхування з ПАТ «СК «Країна», однак в порушення вимог ст.ст. 58, 59, ч. 2 ст. 64, ст. 212 ЦПК України, судом першої інстанції даний доказ був визнаний належним та допустимим.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази звернення ОСОБА_3 до ПАТ «СК «Країна» з повідомленням про ДТП.

У суду першої інстанції не було правових підстав залучати ПАТ «СК «Країна» до участі у справі, адже, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2014 року №4, у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року скасовано та ухвалено по справі нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3 431,65 грн. заподіяної матеріальної шкоди, та по 250 000,00 грн. кожній заподіяної моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 10 572,07 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 14 березня 2016 року подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2013 року біля 18 год. 00 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «АУДІ А3», номерний знак НОМЕР_1 , який належить їй на праві приватної власності, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній помер.

За вказаним фактом відділом розслідувань дорожньо-транспортних пригод Слідчого управління Головного управління УМВС України в Київській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

Позивачі є доньками померлого ОСОБА_4 , смертю якого їм завдано моральну шкоду, а також майнову, яка включає витрати за проведення батьку комп`ютерної томографії головного мозку, судово-медичної експертизи, витрати на поховання, облаштування місця поховання батька, придбання продуктів на проведення обідів тощо.

На час настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «СК «Країна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/5288232, укладеного 20 липня 2013 року між ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 , за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль 62964 КК.

Згідно наданих позивачами документів ними було сплачено 12 837,04 грн., а саме: відповідно до товарного чеку №276 від 22 листопада 2013 року на розтин. травмат, токсикологічне дослідження, послуги моргу - 1 396,60 грн.; купівля рентген плівки в аптечних пунктах відповідно до фіскальних чеків від 21 листопада 2013 року - 52,02 грн. та 81,24 грн. (том 1 а.с.21); комп`ютерна томографія головного мозку відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 21 листопада 2013 року - 390 грн. (том 1 а.с.21); згідно договору замовлення про надання ритуальних послуг та фіскального чеку від 22 листопада 2013 року - 1 645,05 грн. (а.с.22); за продукти харчування та одноразовий посуд відповідно до накладної від 23 листопада 2013 року та фіскальних чеків від 23 листопада 2013 року та 24 листопада 2013 року - 4 770,00 грн., 279,12грн., 295,71 грн., 25,17 грн., 175,51 грн., 477,32 грн., 40,50 грн. (а.с.23,24); будівельні матеріали відповідно до товарного чеку №202 від 07 липня 2014 року - 557,32 грн. (а.с.25); купівля дизельного палива відповідно до фіскальних чеків від 22 листопада 2013 року, 28 листопада 2013 року, 04 грудня 2013 року - 200,01 грн., 250,04 грн., 200,01 грн. (а.с.25).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «СК «Країна», однак до страхової компанії позивачі не звертались.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - закон) у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, (перелік видів витрат наведений у ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), та шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23, ст.27 закону).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до вимог ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

До витрат на поховання відносяться: витрати на ритуальні послуги; оплата вінків; оплата на огорожу могили; оплата копання могили; оплата надгробного пам`ятника; придбання спеціального одягу для померлого; оплата похоронного транспорту.

Зі змісту абзаців 8, 9 та 10 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вбачається, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними поняттями.

Верховний Суд України в своїй ухвалі від 29 вересня 2010 року у справі №6-35316св10 зазначав, що понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання.

Відповідно до ч.27.4. ст.27 закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у

місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації, а саме письмових пояснень уповноваженого представника ПАТ «СК «Країна», жодна із сторін у встановлений положеннями ч.35.1. ст.35 закону строк (протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду) з відповідною заявою про страхове відшкодування до страхової компанії не зверталась.(том 1 а.с.98-100)

Будь-яких інших відомостей щодо дій сторін направлених на повідомлення страховика про страховий випадок за весь час розгляду справи в суді матеріали справи не містять.

А тому правові підстави для відшкодування відповідачем понесених позивачами витрат пов`язаних із похованням відсутні.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Аналогічні роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з доводами позивачів щодо заподіяння діями відповідача їм моральної шкоди, однак визначений ними розмір моральної шкоди враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості є завищеним та не співмірним.

Враховуючи тривалість розгляду справи, підстави та предмет позову, а також фактичні обставини справи, колегія суддів вражає, що в даному випадку достатнім розміром моральної шкоди, виходячи з душевних страждань позивачів, які були змушені ховати батька через передчасну смерть, буде 100 000,00 грн. для кожної.

Колегія суддів вважає, що доводи позивачів є обґрунтованими та знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, беручи до уваги предмет спору, зміст заявлених в подальшому позовних вимог, та вид забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову и.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 )та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. кожній.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 19 690 (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн.. 01 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 25 243 (двадцять п`ять тисяч двісті сорок три) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 червня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль