РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/11533/16-ц

Провадження № 2/643/118/19

23.05.2019 року Московський суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ференчук О.В.,

при секретарі Сліденко В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справи за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, третя осогба Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей -Колект" про визнання неправомірними дій щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Суперфіна Б.М., в якому з урахуванням уточнених вимог просила суд: визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 23961872 від 27.08.2015 року, зобов`язати Першу Харківську Державну нотаріальну контору внести необхідні зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, стязнути з Державного бюджету України витраи по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 4 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та нею було укладено Договір про надання споживчого кредиту за № 0, в забезпечення зобов`язань було укладено договір іпотеки. Згідно вказаного договору, в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

13 липня 2016 року позивачу стало відомо, що згідно рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень № 23961872 від 27.08.2015 року, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М., власником спірної квартири стало ТОВ «Кей-Колект».

Згідно витягу про реєстрацію з Державного реєстру іпотек та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2015 р. в якості підстави переходу права власності на зазначену квартиру у Державному реєстрі вказаний договір іпотеки від 04.03.2008 року.

Позивач вважає рішення приватного нотаріуса Суперфіна Б.М. щодо проведеної реєстрації прававласності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру та прийняте ним рішення за про державну реєстрацію права власності на квартиру неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засідання просили задовольнити позов. Крім того пояснили, що на час розгляду справи заборгованість по кредитному Договору погашена.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, відповідно до наданих письмових заперечень позовні вимоги не визнає у повному обсязі.

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

04 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 у формі кредитної лінії (а.с.7-10).

В забезпечення зобов`язань між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 04.03 2008 року. Предметом вказаного договору є зобов`язання, щодо передачі в іпотеку квартири за АДРЕСА_2 , загальною площею 47,30 кв.м.

27 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. було прийнято рішення № 23961872 про проведення державної реєстрації права власності, відповідно до якого право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , , зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5)

Суд вважає, що зазначене рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не відповідає вимогам закону.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці, є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість переходу права власності.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 35 даного Закону в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішенняпро звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулюваннянапідставідоговору. Позасудове врегулювання здійснюєтьсязгідноіз застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Як вбачається зі змісту договору іпотеки, укладеного 04.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства (пункт 4.1 договору іпотеки).

Згідно з пунктом 4.2 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та ЗУ «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до ЗУ «Про іпотеку» (пункт 4.5 договору).

Так, згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до 5.2 договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: пп. 5.2.1 - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку»; пп. 5.2.2 - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 5.3 договору іпотеки позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз наведених положень укладеного між сторонами договору іпотеки свідчить про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ«Про іпотеку».

Разом із тим, судом встановлено, що жодних окремих договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, як то передбачено статтями 36,37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки, між сторонами не укладалося.

Суд звертає увагу, що відповідне застереження про передачу іпотекодавцями іпотекодержателю у випадку невиконання основного зобов`язання права власності на предмет іпотеки, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, в іпотечному договорі відсутнє. В іпотечному договорі міститься лише положення про можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Тому доводи відповідачів про реєстрацію права власності у зв`язку із переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя є безпідставними.

Отже, приймаючи до уваги, що окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передання права власності на предмет іпотеки між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_1 не укладався, суд вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.08.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 було прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 М. з порушенням приписів законодавства, оскільки при його прийнятті не було перевірено наявність факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та відповідний правочин пов`язує можливість переходу права власності.

Враховуючи наведене, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23961872 від 27.08.2015 року необхідно визнати незаконним та скасувати.

Вимоги позивача про зобов`язання Першу Харківську Державну нотаріальну контору внести необхідні зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, стязнути з Державного бюджету України витраи по сплаті судового збору задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, третя осогба Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей -Колект" про визнання неправомірними дій щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 23961872 від 27.08.2015 р., яким за ТОВ «Кей-Колект» (код ЄРДПОУ 37825968) зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 нині АДРЕСА_4 ).

В задоволенні решти позовних - відмовити.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Ференчук