Головуючий суду 1 інстанції - Чехов С.І,
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 418/3851/18
Провадження № 22-ц/810/301/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

представник відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2

на рішення Міловського районного суду Луганської області від 25 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Чехова С.І. в залі судових засідань Міловського районного суду Луганської області в смт. Мілове

у справі за позовом

ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

В обґрунтування вимог позивач стверджує, що 22.11.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 3919, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала останньому кредит у розмірі 2150 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань.

Цього ж дня між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 3919/1, згідно якого ОСОБА_4 взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , що випливають з вказаного кредитного договору.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 21.11.2018 року має заборгованість 5779,90 грн.

21 листопада 2018 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесія), за яким ОСОБА_1 стала кредитором за кредитним договором № 3919 від 22.11.2013 року та набувала право вимоги за цим договором.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь заборгованість за кредитним договором № 3919 від 22.11.2013 року у розмірі 5779,90 грн.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 25 лютого 2019 року у задоволенні заявлених вимог про стягнення боргу позивачу відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що договір відступлення права вимоги від 29 листопада 2018 року, укладений між КС «Імперіал ЛТД» та позивачем ОСОБА_1 , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язаннях відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перед КС «Імперіал ЛТД» за кредитним договором № 3919 від 22.11.2013 року, оскільки кредитна спілка «Імперіал ЛТД» через особливості свого правового статусу, визначеного Законом України «Про кредитні спілки», не має права відступати право вимоги за кредитним договором. Також враховуючи, що інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідачів перед позивачем у позовній заяві не наведено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , яка діє через представника - ОСОБА_2 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Міловського районного суду Луганської області від 25 лютого 2019 року про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд в рішенні посилається на правову позицію та норми ЦК України, що стосуються договору факторингу, проте в даному випадку був укладений договір цесії.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Представник ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що відповідно до п.1.1 кредитного договору № 3919 від 22.11.2013 року кредитодавець - КС «Імперіал ЛТД» зобов`язується надати позичальнику - ОСОБА_3 кредит у сумі 2150 грн на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.1.1 договору поруки № 3919/1 від 22.11.2013 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_4 , Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та відповідачем ОСОБА_3 , поручитель - ОСОБА_4 зобов`язується перед кредитором - КС «Імперіал ЛТД» відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником, зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені і можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3919 від 22.11.2013 року заборгованість станом на 21.11.2018 року складає- 5779,90 грн.

Відповідно до п.1 договору відступлення права вимоги від 21.11.2018 року цедент - КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві - ОСОБА_1 , а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 3919 від 22.11.2013 року, укладеного між цедентом і ОСОБА_3 Згідно п.6 вказаного договору відступлення права вимоги, до цесіонарія переходять права, які забезпечують зобов`язання боржника.

Встановивши вказані обставин, суд першої інстанції, дійшов висновку, що кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного Законом України «Про кредитні спілки», не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження вказаним Законом не передбачені.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.15 ЦК України).

В статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.

Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що право вимоги за кредитним договором № 3919 від 22.11.2013 року, укладеним між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , у неї виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 21.11.2018 року, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , умовами якого передбачено, що цедент - КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві - ОСОБА_1 , а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 3919 від 22.11.2013 року, укладеного між цедентом і ОСОБА_3

Встановивши, що спірні зобов`язання виникають із кредитного договору укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відступлення права вимоги не спричиняє правових наслідків.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин відступлення КС «Імперіал ЛТД» у відповідності до вимог законодавства права вимоги позивачу за договором поруки № 3919/1 від 22.11.2013 року, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4 (поручитель), суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в рішенні посилається на ст.1054, ст.1077 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають змісту оскаржуваного рішення. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачу не посилався на ст. 1054, ст.1077 ЦК України. В рішенні суду відсутні висновки як щодо укладення між сторонами договору факторингу, так і щодо відмови у позові з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.06.2019 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: І.О. Дронська

В.А. Коновалова