Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 524/4318/15

провадження № 61-3784св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Карпушина Г. Л., Хіль Л. М.,

від 17 січня 2019 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»

(далі - ПАТ «МТБ Банк», банк) звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №00014/RP6, згідно умов якого позичальнику був наданий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі 47 тис. доларів США з 04 липня 2008 року з терміном погашення по 03 липня 2023 року включно, зі сплатою 11,9% річних за фактичний період користування кредитними коштами. 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №00019 rP6, згідно умов якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 04 липня 2008 року №00014/RP6. Позивач вказував на те, що позичальник належним чином не виконує зобов`язання за вказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 18 травня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 30 276,87 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 622 819,04 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 3 209,57 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 66 020,85 грн; пені у розмірі

55 245,10 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити та стягнути зазначену заборгованість з відповідачів у солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, у складі судді Андрієць Д. Д., від 25 вересня 2018 року позов ПАТ «МТБ Банк» залишено без задоволення. Стягнуто з ПАТ «МТБ Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової експертизи у розмірі 11 142 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів. Місцевий суд критично оцінив посилання позивача на те, що первинні документи (заява на видачу готівки та касовий меморіальний ордер) знищені у зв`язку із спливом терміну їх зберігання, з огляду на умови кредитного договору від 04 липня 2008 року та з урахуванням Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 грудня 2004 року № 601, відповідно до якого меморіальні документи за довгостроковими кредитами зберігаються банками України п`ять років та не можуть бути знищеними до погашення кредиту.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ«МТБ Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

від 04 липня 2008 року № 00014/RP6: 30 276,87 доларів США - основного боргу, 3 209,57 доларів США - відсотків за користування кредитними коштами, пеню - 55 245,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ПАТ «МТБ Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 00014/RP6: 29 337,60 доларів США - основний борг; 120,52 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами, 48 599,11 грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач надав належні докази напідтвердження виконання свого обв`язку щодо видачі кредитних коштів. Крім того, позичальник не заперечувала отримання кредитних коштів у розмірі 42 тис. доларів США, а на підтвердження включення суми кредиту у розмірі 5 тис. доларів США до загальної суми у розмірі 42 тис. доларів США не надала належних та допустимих доказів та не спростовувала заборгованість за кредитним договором. Позивач звернувся до суду у межах трирічного строку позовної давності та річного строку щодо вимог про стягнення пені, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважав, що підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. У частині платежів порука припинилася, оскільки банк не пред`явив вимогу до поручителя у шестимісячний строк.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 47 тис. доларів США. Висновки суду апеляційної інстанції про видачу позивачем кредитних коштів ґрунтуються на сумах, відображених у копіях меморіальних ордерів, не підтверджених оригіналами. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що позивач не надав суду оригінали меморіальних ордерів, посилаючись на їх знищення, натомість банківські нормативи зобов`язують банки зберігати меморіальні документи за довгостроковими кредитами 5 років після погашення таких кредитів. Вважає, що розмір отриманого нею кредиту становив 42 тис. долар США. Розрахунок суми заборгованості базується на припущеннях.

Постанова суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 не оскаржується, а тому касаційному перегляду поза межами визначення солідарного обов`язку не підлягає в силу статті 400 ЦПК України.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

27 березня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 липня 2008 року між ВАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є

ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір

№ 00014/RP6, відповідно до пункту 1.1 якого банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок відповідача, відкритий у позивача. Кредит наданий з 04 липня 2008 року у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі

60 102,00 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби - у сумі

50 тис. доларів США, а також у сумі 10 102,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених цим договором. Видача коштів по кредиту відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від відповідача, які є невід`ємними частинами цього договору, за винятком випадку, зазначеного у пункті 2.1.3 цього договору (щорічні страхові платежі).

На підтвердження виконання свого обов`язку щодо видачі кредитних коштів позивачем у справі було надано копію клопотання ОСОБА_1

від 23 липня 2008 року про надання їй траншу у розмірі 42 тис. доларів США, а також клопотання ОСОБА_1 від 27 серпня 2008 року про надання їй кредиту в розмірі 5 тис. доларів США, копію меморіального ордеру

від 25 липня 2008 року на суму 42 тис. доларів США, копію меморіального ордера на видачу 5 тис. доларів США, копію заяви на видачу готівки у розмірі 5 тис. доларів США (т. 1, а. с. 21, 22, 110, 111, 144, 145, 146, 147; т. 2,

а. с.121, 122, т. 5, а. с. 34 -37).

Невід`ємною частиною договору є додаток № 1, який встановлював графік погашення заборгованості, зокрема кредиту у розмірі 50 тис доларів США (т. 1, а. с. 17-18).

З наданих банком розрахунків слідує, що останній платіж у розмірі

50 доларів США на виконання свого обов`язку щодо погашення кредитних коштів ОСОБА_1 було здійснено 28 липня 2014 року, після чого вона припинила виконувати свої обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість: 30 276,87 доларів США - основний борг, 3 209,57 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами, 48 599,11 грн - пеня.

04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно умов якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 04 липня 2008 року №00014/RP6.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 22 серпня

2016 року № 7, проведеної судовим експертом Ліхтіною Л. Р. , документально не підтверджено видача кредитних коштів ПАТ «Марфін банк» у сумі 47 тис. доларів США відповідно до кредитного договору №00014/RP6

від 04 липня 2008 року, а надані позивачем відомості обліку щодо виданого кредиту місять суперечливі дані. Отримання ОСОБА_1 з поточного рахунку № НОМЕР_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , грошових коштів у сумі 47 тис. доларів США не підтверджується проведеним експертним дослідженням (в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені первинні документи) (т. 3, а. с. 6-10).

Згідно висновку повторної судової економічної експертизи від 20 квітня 2017 № 1420/1421, складеного Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, на підставі наданих первинних документів видачу коштів ПАТ «Марфін банк» в сумі 47 тис. доларів США підтвердити чи спростувати не представляється можливим, оскільки у матеріалах справи відсутні оригінали та належним чином завірені копії оригіналів меморіальних валютних ордерів та первинних документів, що підтверджують видачу кредитних коштів ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 04 липня 2008 року №00014/RP6. Отримання ОСОБА_1 готівкових коштів у сумі 47 тис. доларів США з поточного рахунку № НОМЕР_1 , особовий рахунок НОМЕР_2, документально підтверджується. Відповідно до умов кредитного договору та документам, підтверджуючим сплату, заборгованість по кредиту відповідає даним розрахунку заборгованості, виконаним банком (т. 3, а. с. 99-112).

Відповідно до висновку додаткової судово-економічної експертизи

від 19 лютого 2018 року № 3885/17-24, складеного Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, у межах наданих на дослідження документів документально підтвердити або спростувати видачу кредитних коштів ПАТ «Марфін банк» у сумі 47 тис. доларів США за кредитним договором від 04 липня 2008 року №00014/RP6 та отримання ОСОБА_1 з поточного рахунку № НОМЕР_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , відкритого на підставі кредитного договору від 04 липня 2008 року №00014/RP6 та договору від 03 липня 2008 року

№ 051Ф-02/08 банківського рахунку фізичної особи, готівкових коштів у сумі 47 тис. доларів США не видається можливими, у зв`язку із ненаданням додаткових документів, відсутністю меморіального ордеру на видачу кредиту і наданням документів, які за формою не відповідають вимогам законодавства. З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_4 за період з 04 липня 2008 року по 15 липня 2011 року по дебету банком відображено видача кредиту в розмірі 47 тис. доларів США, по кредиту погашено заборгованість у розмірі 7 296,01 доларів США, перенос заборгованості на рахунок № НОМЕР_5 у розмірі 538,21 доларів США, переказ коштів філіалу м. Полтава на баланс ГБ ЦО згідно наказу

від 08 листопада 2011 року № 713 на рахунок № НОМЕР_6 у розмірі

39 165,78 доларів США (т. 4, а. с. 165-196).

ОСОБА_1 визнавала отримання кредитних коштів у розмірі

42 тис. доларів США, заперечувала надання банком траншу у розмірі

5 тис. доларів США.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Вимоги статей 81, 229, 263, 264, 365 ЦПК України зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

(стаття 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (чинного на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши подані сторонами докази, врахувавши дані виписок з особових рахунків позичальника, визнання позичальником факту отримання кредитних коштів у розмірі 42 тис. доларів США, надавши належну правову оцінку копіям первинних документів, у тому числі копіям заяв ОСОБА_1 про видачу їй кредитних коштів у розмірі

42 тис. доларів США та 5 тис. доларів США, копіям меморіальних ордерів на видачу зазначених кредитних коштів, умовам кредитного договору, а також проплатам у рахунок повернення кредиту з боку ОСОБА_1 до 2014 року, суд апеляційної інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач довів факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 47 тис. доларів США та наявність заборгованості ОСОБА_1 , розмір якої не був спростований позичальником.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами суду касаційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта