Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 465/196/13-ц

провадження № 61-38444 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом: автогаражний кооператив «Ластівка», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа за первісним позовом - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,

позивач за зустрічним позовом та об`єднаним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за об`єднаним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діють законні представники: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ,

треті особи за об`єднаним позовом: Орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації м. Львова, Відділ державної адміністрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського управління юстиції

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року у складі суддів: Ніткевича А. В., Копняк С. М., Крайник Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до автогаражного кооператива «Ластівка», ОСОБА_9 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в автогаражному кооперативі «Ластівка» (далі - гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка»), що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Княгині Ольги, 74А.

На обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 січня 1984 року батькові її чоловіка - ОСОБА_11 був наданий гаражний бокс НОМЕР_1 у ряду 16 в ГК «Ластівка». ОСОБА_11 у повному обсязі сплатив вступні та пайові внески, однак право власності на гаражний бокс не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер, після смерті батька її чоловік ОСОБА_10 фактично прийняв спадщину, постійно до дня смерті користувався гаражем, сплачував експлуатаційні внески, але документально право власності на гараж не оформив. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину та користується гаражем. У видачі свідоцтва про право власності на зазначене спадкове майно в нотаріальній конторі їй відмовлено, оскільки її покійний чоловік не оформив свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька.

Посилаючись на наведене, просила визнати за нею право власності на вищезазначений гаражний бокс у порядку спадкування за законом.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня

2008 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її чоловіка

ОСОБА_10 - гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка», розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2008 року скасовано, призначено справу до розгляду у загальному порядку.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічними позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на 13/16 часток гаражного боксу НОМЕР_1 в ряду НОМЕР_1 в ГК «Ластівка» за адресою: місто Львів, вулиця Княгині Ольги, 74 А.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_9 , після смерті якої вона 09 жовтня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на усе належне спадкодавцю майно.

Зазначала, що після сплати її батьком ОСОБА_11 пайового внеску за спірний гаражний бокс, він став об`єктом спільної сумісної власністю подружжя

ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , частки яких у цьому майні були рівними - по 1/2.

Спадкоємці за законом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11 у рівних частках, у тому числі і на належну йому 1/2 частину у гаражному боксі НОМЕР_1 в ряду 16 ГК «Ластівка». Однак право власності на зазначене спадкове майно вони не оформили, оскільки за життя ОСОБА_11 право власності гаражний бокс не було зареєстровано.

Після смерті ОСОБА_10 до складу спадкового майна увійшла, у тому числі і 1/4 частина успадкованого ним після смерті батька спірного гаражного бокса, відтак спадкоємці за законом, його мати ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_1 успадкували відповідно по 1/4 та 3/4 частки цього спадкового майна, що у загальному вимірі становить відповідно по 1/16 та 3/16 часток спірного гаражного боксу.

Таким чином, після смерті ОСОБА_10 його матері ОСОБА_9 належало 13/16 частин у праві власності на гаражний бокс НОМЕР_1 , що знаходиться в ряду 16 в ГК «Ластівка», з яких 1/2 частина, як частка у спільній сумісній власності подружжя, 1/4 частина - у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 та 1/16 частина після смерті ОСОБА_10 , а дружині померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_1 належить 3/16 частини у праві власності на зазначений гараж.

Оскільки вона є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_9 , і прийняла спадщину, просила визнати за нею право власності на 13/16 частки у праві власності на гаражний бокс НОМЕР_1 , що знаходиться в ряду 16 в

ГК «Ластівка».

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діють його законні представники

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації м. Львова, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсним договору дарування від 07 серпня 2008 року.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2008 року ОСОБА_1 набула право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 , що знаходиться в ряду 16 в

ГК «Ластівка», розташований у м. Львові на вулиці Княгині Ольги, 74 А .

07 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_17, в інтересах якого діють його законні представники: ОСОБА_6 та ОСОБА_3, було укладено договір дарування гаража, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І. Р., зареєстрований у реєстрі за № 6016, на підставі якого право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 , що знаходиться в ряду 16 в ГК «Ластівка», розташований на вулиці Княгині Ольги, 74А у м. Львові, перейшло до ОСОБА_5

11 січня 2013 року ОСОБА_9 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня

2008 року, яке було скасовано ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року, а справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом не набула право власності на весь гаражний бокс НОМЕР_1, що знаходиться в ряду 16 в ГК «Ластівка», а відтак не мала права одноособово, без згоди іншого співвласника розпоряджатися ним, просила визнати зазначений правочин недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті чоловіка - ОСОБА_10 на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка», розташований на вулиці Княгині Ольги, 74А у місті Львові.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності та об`єднаного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_9 , як дружина спадкодавця ОСОБА_11 , при оформленні спадщини знала про наявність гаражного боксу, що є спільною сумісною власністю подружжя, однак з невідомих причин не повідомила про це нотаріусу і не претендувала на нього, а тому безпідставними є твердження представника ОСОБА_9 та ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_9 успадкувала зазначене нерухоме майно після смерті ОСОБА_11 Ураховуючи, що з 2008 року по 2013 рік ОСОБА_9 не оспорювала право власності на гараж, суд вважав наявними підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_10 , який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_11 , фактично вступивши в управління зазначеним майном.

За наведених обставин суд вважав, відсутніми підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 13/16 частин гаражного бокса НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка» у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_9 На обгрунтування своїх висновків суд також зазначив про те, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_11 та брата ОСОБА_10 , оскільки з 2001 року виїхала на постійне місце проживання до Канади, а тому її права та законні інтереси не порушені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування спірного гаражного боксу, суд виходив з того, що з досліджених і оцінених судом доказів не вбачається підстав для визнання його недійсними, оскільки на момент укладення цього договору сторони погодили усі його істотні умови, і він відповідав їх волевиявленню.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_15 задоволено частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенніпозовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування задоволено, визнано недійсним договір дарування гаражного боксу НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка» від 07 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І. Р., зареєстрований в реєстрі за № 6016.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка», за адресою: місто Львів, вулиця Княгині Ольги, 74А.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що після сплати ОСОБА_11 пайового внеску, гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка» набув статусу майна спільної сумісної власності ОСОБА_11 та його дружини ОСОБА_9 , частки яких є рівними. Після смерті ОСОБА_11 , його дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 прийняли спадкове майно в рівних частках, що підтверджується виданими їм свідоцтвами про право на спадщину за законом на частку у квартирі АДРЕСА_3 та частку у земельній ділянці, розташованій за вказаною адресою, а також прийняли належну спадкодавцю 1/2 частину в гаражному боксі НОМЕР_1 в ряду 16 в

ГК «Ластівка».

З огляду на положення статті 548 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР), а також пункту 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, які були чинними на час відкриття спадщини, відповідно до яких відмова від спадщини може мати місце лише щодо всього спадкового майна, а відтак спадкоємець, який прийняв частину спадщини, є таким, що прийняв усю спадщину, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_9 прийняла, у тому числі належну спадкодавцеві

ОСОБА_11 1/2 частину гаражного боксу НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка».

Після смерті ОСОБА_10 спадщину прийняли його мати ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_1 , діти спадкодавця відмовилися від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_1 З урахуванням того, що частка спадкодавця у гаражному боксі складала 1/4 його частину, ОСОБА_9 відповідно успадкувала 1/16 його частину, а ОСОБА_1 3/16 частин цього гаражного боксу.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду доказів на підтвердження відмови нотаріуса у видачі їм свідоцтва про право на спадщину на зазначене спірне майно, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні їх позовних вимог про визнання права власності на це майно в порядку спадкування необхідно відмовити.

Ураховуючи, що заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від

22 квітня 2008 року, яким за ОСОБА_1 було визнано право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка» скасовано, вона за відсутності згоди іншого співвласника не мала законних підстав укладати договір дарування спірного гаража від 07 серпня 2008 року з ОСОБА_5 , а тому його необхідно визнати недійсним. Оскільки вимога про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним, повноцінний захист порушеного права можливий в сукупності із скасуванням державної реєстрації права власності осіб, які незаконно набули це право.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року залишити в силі.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що відповідно до статті 549 ЦК Української РСР ОСОБА_10 прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_11 , вступивши у володіння гаражним боксом НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка». ОСОБА_9 не подавала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини на гаражний бокс, визнавши, таким чином, що її син ОСОБА_10 успадкував зазначене майно, фактично вступивши в управління та володіння ним.

ОСОБА_2 знала про існування гаражного боксу, однак не вчинила жодних дій, які б свідчили про її намір прийняти зазначене спадкове майно. Твердження ОСОБА_2 про те, що її частка у спірному гаражі становить 13/16, є надуманими, оскільки за мовчазної згоди ОСОБА_9 фактично відступила свою частку у гаражі на користь ОСОБА_10 .

З урахуванням наведеного вважав, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_15 на касаційну скаргу, у якому заявник зазначав, що пайові внески за гаражний бокс були повністю сплачені ОСОБА_11 у шлюбі з ОСОБА_9 , а тому зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, у рівних частках.

ОСОБА_9 не відмовлялася від її частки у гаражному боксі, як спільної сумісної власності подружжя, та від частки у спадковому майні після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а тому подавши заяву про прийняття спадщини фактично прийняла усе належне їм спадкове майно.

Посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції повно встановив обставини, вважала доводи касаційної скарги про незаконність та необгрунтованість його висновків безпідставними.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційної скаргою заявника та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій.

02 січня 1984 року ОСОБА_11 отримав ордер № 772 на право заняття гаража в автогаражному кооперативі НОМЕР_1 Товариства автолюбителів Української РСР Радянського району міста Львова, повністю сплатив пайові внески за гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка», проте право власності на нього не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер, із заявами про прийняття спадщини за законом після його смерті звернулися його дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 , яким 22 квітня 2002 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 та 1/3 частини земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_4 , в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 , спадщину після його смерті прийняли його мати ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_1 , діти спадкодавця

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від права на спадкування на користь матері ОСОБА_1

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня

2008 року визнано за ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка», розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

11 січня 2013 року ОСОБА_9 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня

2008 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на гаражний бокс

НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка».

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2008 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 , спадкоємцем за заповітом після її смерті є ОСОБА_2 , яка 09 жовтня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідного до якого вона успадкувала усе майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_9 .

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що ОСОБА_11 будучи членом ГК «Ластівка», сплатив в повному обсязі вступний та пайові внески, з огляду на, що набув право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в

ГК «Ластівка», розташований по вулиці АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), що була чинною на час відкриття спадщини, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Ураховуючи, що пайові внески за гаражний бокс ОСОБА_11 сплатив перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними.

Згідно із статтею 548 ЦК Української РСР (в редакції чинній на час відкриття спадщини) після смерті ОСОБА_11 для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року (чинної на час відкриття спадщини) прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитися. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Оскільки спадкоємці за законом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звернулися із заявами про прийняття спадщини, вони вважаються такими, що прийняли спадщину на усе майно, що належало на праві власності спадкодавцю

ОСОБА_11 , в тому числі і на належну йому1/2 частку у гаражному боксі НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка». Право власності на зазначене спадкове майно вони не оформили, оскільки за життя ОСОБА_11 право власності на гаражний бокс не зареєстрував.

Після смерті ОСОБА_10 до складу спадкового майна увійшла, в тому числі і 1/4 частина успадкованого ним після смерті батька спірного гаражного бокса, відтак спадкоємці за законом, його мати ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_1 (на користь якої від прийняття спадщини відмовилися їх діти), успадкували відповідно по 1/4 та 3/4 частки цього спадкового майна, що у загальному вимірі становить відповідно по 1/16 та 3/16 частин спірного гаражного боксу.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що після смерті сина ОСОБА_10 його матері ОСОБА_9 належало 13/16 частин у праві власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка», з яких 1/2 частина, як частка у спільній сумісній власності подружжя набутого у шлюбі з ОСОБА_11 , 1/4 частина - у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 та 1/16 частина після смерті ОСОБА_10 , а дружині померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_1 3/16 частин у праві власності на гараж.

Оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після померлої

ОСОБА_9 , вона, звернувшись до нотаріальної контори, успадкувала усе належне спадкодавцю нерухоме майно, у тому числі і 13/16 частки у праві власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16в ГК «Ластівка».

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на гаражний бокс у повному обсязі в порядку спадкування законом після смерті ОСОБА_10 , суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок його смерті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в

ГК «Ластівка» у порядку спадкування за законом та за заповітом відповідно, апеляційний суд виходив з того, що вони не надали доказів на підтвердження їх звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, та відмови нотаріуса у їх видачі.

Разом з тим, апеляційний суд не урахував, що підставою звернення

ОСОБА_1 до суду про визнання за нею права власності на гаражний бокс

НОМЕР_1 в ряду 16 в ГК «Ластівка» в порядку спадкування за законом, було посилання на відсутність у спадкодавців правовстановлюючого документа про право власності на зазначене нерухоме майно, а підставою звернення

ОСОБА_2 із зустрічним позовом про визнання права власності на зазначений гаражний бокс у порядку спадкування за заповітом, окрім зазначених обставин, також наявність спору щодо спадкового майна, що унеможливлює вирішення питання отримання зазначених правовстановлюючих документів у нотаріуса, а відтак лише відтягує вирішення цього спору в іншому судовому провадженні.

Зважаючи на те, що апеляційний суд правильно встановив обставини справи, але неправильно застосував норми матеріального права, оскільки за відсутності правовстановлюючих документів та наявності спору щодо спадкового майна сторони позбавлені можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування в цій частині постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції, з ухваленням у справі нового рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом частково, у розмірі 3/16 частки у праві власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ряду 16 в

ГК «Ластівка», та визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за заповітом на 13/16 частки у праві власності на зазначене нерухоме майно.

Щодо доводів касаційної скарги про визнання недійсним договору дарування

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

07 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_5 , в інтересах якого діяли його законні представники: ОСОБА_6 та

ОСОБА_18, укладено договір дарування гаражного боксу НОМЕР_1 в ряду 16 в

ГК «Ластівка», розташованого за адресою: місто Львів, вулиця Княгині Ольги, 74А.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним зазначеного договору дарування, та ухвалюючи у цій частині нове судове рішення про задоволення таких вимог, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2008 року, на підставі якого за дарувальником було визнано право власності на гаражний бокс скасовано, ОСОБА_1 за наявності іншого спадкоємця (співвласника), не мала законних підстав для дарування спірного нерухомого майна, а тому укладений між нею та малолітнім ОСОБА_5 , в інтересах якого діяли його законні представники ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , договір дарування від

07 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Бєлопольською І. Р. та зареєстрований у реєстрі за

№ 6016, підлягає визнанню недійсним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки при вирішені спору щодо визнання права власності на спадкове майно суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку про скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та ухвалення у цій частині нового судового рішення.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності, постанова Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/16 частини гаражного боксу НОМЕР_1 в ряду 16 в автогаражному кооперативі «Ластівка», що знаходиться АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 13/16 частини гаражного боксу НОМЕР_1 в ряду 16 в автогаражному кооперативі «Ластівка», що знаходиться за адресою : місто Львів, вулиця Княгині Ольги, 74-А , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 .

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діють законні представники: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації м. Львова, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору дарування, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик