Єдиний унікальний номер 225/1610/19 Номер провадження 22-ц/804/1604/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Санікової О.С.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 4 квітня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Мигалевича В.В. в місті Торецьку Донецької області, у справі номер 225/1610/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики та вугільної промисловості про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року до Дзержинського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ДП «Торецьквугілля» Міністерства енергетики та вугільної промисловості про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він з 16.02.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді гірника очисного забою підземного 5 р. 28.06.2018 року звільнено за станом здоров`я за ст. 40 п. 2 КЗпП України, як пенсіонера по інвалідності (наказ № 94 від 02.07.2018 року).

За час роботи на шахті позивач отримав профзахворювання - хронічну радикулопатію зліва в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху, що підтверджується медичним висновком центральної лікарсько - експертної комісії №11/288 від 28.03.2018 року. Довідкою МСЕК серії 12ААА №066913 від 26.06.2018 року йому встановлено первинно 3-ю групу інвалідності по профзахворюванню з сукупним ступенем втрати працездатності в розмірі 50%.

Вважає, що у зв`язку із професійним захворюванням його фізичний стан погіршився, чим спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні ритму його життя. Професійне захворювання позбавило його можливості займатися улюбленою справою, реалізувати свої звички і бажання. У зв`язку із професійним захворюванням погіршився стан його здоров`я, лікування дає слабкі результати. Він спричиняє незручності рідним та близьким людям. Все це спричинило порушення звичайного укладу життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації його життя, якість якого в нього значно погіршилася.

Просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 4 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики та вугільної промисловості про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва - задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Торецьквугілля» Міністерства енергетики та вугільної промисловості на

користь ОСОБА_1 компенсацію у відшкодування моральної шкоди, завданої умовами праці на виробництві, що спричинили професійне захворювання, в розмірі 15000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 4 квітня 2019 року та змінити його, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням вимог матеріального права.

Вважає, що розмір задоволених судом вимог є помилковим, оскільки така сума відшкодування не відповідає задоволенню мінімальних вимог постраждалого працівника. Він відчував себе тягарем в родині, де він весь час був годувальником. Суд мав виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16.02.2016 року, 28.06.2018 року його звільнено за станом здоров`я згідно з висновком МСЕК за п. 2 ст. 40 КЗпП України, як пенсіонера по інвалідності з допомогою (а.с. 4-5).

Згідно з висновком лікарсько-експертної комісії №11/288 від 28.03.2018 року у ОСОБА_1 виникло професійне захворювання (а.с. 7).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.05.2018 року встановлено, що причина виникнення професійного захворювання у позивача стала робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів (а.с. 8-9).

Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності

у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності професійного захворювання з 8 червня 2018 року до 1 липня 2020 року з сукупним ступенем втрати працездатності в розмірі 50% (а.с. 6).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог у певному розмірі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи на нормам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року №7, від 30 вересня 1994 року №11 та від 25 травня 1998 року №15, від 24 жовтня 2003 року №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16.02.2016 року, 28.06.2018 року його звільнено за станом здоров`я згідно висновку МСЕК за п. 2 ст. 40 КЗпП України, як пенсіонера по інвалідності. Довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, позивачу встановлено третю групу інвалідності професійного захворювання з 8 червня 2018 року до 1 липня 2020 року з сукупним ступенем втрати працездатності в розмірі 50%.

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не в повному обсязі відшкодована моральна шкода також відхиляються, оскільки вказана сума відшкодування моральної шкоди відповідає принципу розумності та справедливості, підстави для її збільшення відсутні.

Інших доводів апеляційна скарга не містіть.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відтак, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 4 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 25 червня 2019 року.

Суддя: