Постанова
Іменем України

19 червня 2019 року
м. Київ

справа № 461/5107/16-ц

провадження № 61-4096св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А.., Кривцової Г. В., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), житлова комісія Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), житлової комісії Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, про визнання незаконним і скасування рішення про виключення з квартирного обліку, визнання дій незаконними, поновлення на квартирному обліку та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що з січня 1999 року він проходить службу у прикордонних військах України на посаді заступника командира головного інженера Окремої військової будівельної дільниці № 2930 Окремого інженерно-будівельного батальйону Північно-Західного напрямку Прикордонних військ України.

У березні 2005 року рішенням спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління Держприкордонслужби України від 14 березня 2005 року його зі складом сім`ї було зараховано на квартирний облік.
Наказом голови Державної прикордонної служби України від 19 червня 2015 року його було звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У жовтні 2015 року, звернувшись до Державної прикордонної служби України щодо підтвердження перебування на квартирному обліку, він дізнався, що рішенням спільного рішення Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 25 травня 2015 року № 62 його було виключено з квартирного обліку Київського прикордонного гарнізону, а квартирну справу направлено до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а у подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вважав, що його виключено з квартирного обліку за попереднім місцем служби в Адміністрації Державної прикордонної служби України та передачу квартирної справи до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України незаконно, оскільки для військовослужбовця, який зарахований у розпорядження начальника, законом не передбачено право постановки на квартирний облік до часу призначення його на посаду.

На підставі вказаного, ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01 березня 2017 року, просив суд визнати незаконним і скасувати спільне рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 25 травня 2015 року № 62 про виключення з квартирного обліку у Адміністрації Державної прикордонної служби України та поновити його на квартирному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) зі збереженням черговості і пільг.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано незаконним і скасовано спільне рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України і житлової комісії Державної прикордонної служби України від 25 травня 2015 року № 62 про виключення полковника ОСОБА_2 з квартирного обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Поновлено ОСОБА_2 на квартирному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) зі збереженням черговості та пільг.
Стягнуто солідарно, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штату або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а у разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні положення містяться й у пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, пункті 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, та пункті 3.12 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 грудня 2007 року № 1040.

Таким чином, оскаржуване спільне рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України і житлової комісії Державної прикордонної служби України не відповідає вимогам закону та порушує житлові права позивача, оскільки він, навіть після звільнення в запас, зберігає право на одержання житла з державного житлового фонду або грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 січня 2019 рокуапеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України задоволено.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України судовий збір у розмірі 1 310,32 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава виключно одноразово забезпечує житловим приміщенням військовослужбовців, які мають вислугу на службі 20 років і більше протягом усієї військової служби.

Право військовослужбовців, звільнених з військової служби у запас, залишатися на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду передбачено пунктом 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, пунктом 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та пунктом 3.12 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України.

Оскільки позивач відповідно до свідоцтва про право власності від 22 липня 2004 року отримав за рахунок держави житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 , правом приватизації якої скористалася члени його сім`ї, то підстав для задоволення його позову немає, оскільки він втратив право знаходження на квартирному обліку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року справу за позовом ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), житлової комісії Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, про визнання незаконним і скасування рішення про виключення з квартирного обліку, визнання дій незаконними, поновлення на квартирному обліку та зобов`язання вчинити дії призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог процесуального закону, виходив із того, що позивач вже реалізував своє право на отримання житла за рахунок держави. Однак вказані обставини не були предметом доказування у цій справі, тому й не могли бути підставою для ухвалення апеляційним судом оскаржуваного судового рішення.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року Адміністрація Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_4 подали відзиви на касаційну скаргу (аналогічного змісту), вказуючи на те, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає.

Так, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`держава виключно одноразово забезпечує житловим приміщенням військовослужбовців, а позивач уже реалізував своє право на отримання житла за рахунок держави.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 направив до суду відповіді на відзиви Адміністрації Державної прикордонної служби України і Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в яких наполягає на задоволенні його касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З січня 1999 року ОСОБА_2 проходив службу у прикордонних військах України на посаді заступника командира головного інженера Окремої військової будівельної дільниці № 2930 Окремого інженерно-будівельного батальйону Північно-Західного напрямку Прикордонних військ України.

14 березня 2005 року, відповідно до витягу з протоколу № 1 спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14 березня 2005 року, підполковника ОСОБА_2 зі складом сім`ї зараховано на квартирний облік.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України від 10 червня 2015 року № 721/302, ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з 28 грудня 2006 року до 25 травня 2015 року, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень з 04 вересня 2014 року до 25 травня 2015 року.

Наказом голови Державної прикордонної служби України від 12 лютого 2015 року № 99-ОС полковника ОСОБА_2 звільнено з посади начальника 1 окремого відділу капітального будівництва Державної прикордонної служби України згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та зараховано у розпорядження начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31 березня 2015 року № 186-ос ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу регіонального управління.

Спільним рішенням Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 25 травня 2015 року № 62 ОСОБА_2 виключено з квартирного обліку Київського прикордонного гарнізону, квартирну справу направлено до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
16 червня 2015 року квартирна справа ОСОБА_2 надійшла до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Наказом голови Державної прикордонної служби України від 19 червня 2015 року № 526-ос полковник ОСОБА_2 був звільнений з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26 червня 2015 року № 393-ос ОСОБА_2 був виключений зі списків особового складу регіонального управління, вислуга років станом на 26 червня 2015 року складає 28 років 10 місяців 25 днів.

21 вересня 2015 року Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України квартирна справа ОСОБА_2 була направлена до Галицько-Франківського об`єднаного районного військового комісаріату м. Львова.

01 жовтня 2015 року Галицько-Франківським об`єднаним районним військовим комісаріатом м. Львова квартирна справа ОСОБА_2 була направлена до Львівського обласного військового комісаріату, оскільки районний військовий комісаріат не займається веденням житлових справ.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду немає з таких підстав.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та пункту 1.4 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 грудня 2007 року № 1040, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

В абзаці 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що військовослужбовці забезпечуються житловим приміщенням за рахунок держави лише один раз протягом усієї військової служби.

Судом установлено, що розпорядженням Львівської міської ради народних депутатів виконавчого комітетом Галицької районної адміністрації від 17 серпня 1998 року № 996 «Про закріплення квартир за черговиками підприємств, установ та організацій» за ОСОБА_2 військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , черговиком за місцем служби з 1991 року за № 9, була закріплена квартира АДРЕСА_1 на склад сім`ї з трьох осіб (а. с.93-105, т. 2).

Відповідно до списку військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , які отримують житло в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 разом з сім`єю отримав квартиру АДРЕСА_3 у цьому будинку та був знятий з квартирного обліку, а згідно з витягом з протоколу № 7 житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 15 червня 1998 року виключений з обліку по забезпеченню житловою площею(а. с.109, т. 2).

У статті 40 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, пунктом 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та пунктом 3.12 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України військовослужбовці, звільнені з військової служби у запас, залишаються на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 22 липня 2004 року квартиру АДРЕСА_1 , яка розпорядженням Львівської міської ради народних депутатів виконавчого комітетом Галицької районної адміністрації від 17 серпня 1998 року № 996 була закріплена за ОСОБА_2 , було приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Отже, ОСОБА_2 забезпечувався житлом під час проходження військової служби у м. Львові у військовій частині НОМЕР_2 .

Таким чином, судом установлено, що ОСОБА_2 отримував за рахунок держави житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 , правом на приватизацію якої скористалися члени його сім`ї.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції безпідставно керувався положеннями частини четвертої статті 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, оскільки ця норма не передбачає залишення на квартирному обліку, а стосується лише питання матеріального і грошового забезпечення військовослужбовця, зарахованого у розпорядження іншої військової частини.

У пункті 29 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, визначені підстави перебування громадян на квартирному обліку за попереднім місцем роботи, зокрема: 1) вихід на пенсію; 2) призов на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призов офіцерів із запасу на дійсну військову службу на строк до трьох років; 3) направлення підприємством, організацією на навчання; 4) якщо на тому ж підприємстві, в установі, організації працює член його сім`ї, який перебуває разом з ним на обліку; 5) в інших випадках, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не зазначено жодної із зазначених підстав для залишення на квартирному обліку за попереднім місцем роботи.

Крім того, судом установлено, що позивач майже три місяці проходив військову службу і перебував у розпорядженні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України і мав можливість реалізувати своє суб`єктивне право на зарахування на квартирний облік. Однак, таким правом не скористався.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивача було обґрунтовано знято з квартирного обліку та підстав для його поновлення на цьому обліку немає, оскільки він вже реалізував своє право на отримання житла за рахунок держави.

Доводи касаційної скарги, що вказані підстави не були предметом доказування у цій справі безпідставні, оскільки ці фактичні дані, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень, мають значення для правильного вирішення справи і стосуються предмета і підстав позову про неправомірність дій відповідача, тому обґрунтовано, з урахуванням положень частини першої статті 264 ЦПК України, були враховані судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
У зв`язку з цим безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що позивач має право повторного прийняття на квартирний облік після отримання житла під час служби.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Є. В. Синельников Ю. В. Черняк