Провадження № 2/344/414/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання обєктом спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, що були розміщені відповідачем на рахунках у ПАТ КБ ПриватБанк, відкритих на його імя, стягнення 1/2 частки коштів в розмірі 50 000,00 грн., стягнення витрат по оплаті судового збору, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання обєктом спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, що були розміщені відповідачем на рахунках у ПАТ КБ ПриватБанк, відкритих на його імя, стягнення 1/2 частки коштів в розмірі 50 000,00 грн., стягнення витрат по оплаті судового збору, мотивуючи тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.08.2010 року. Однак шлюбні стосунки не склалися, тому рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2016 р. шлюб між ними було розірвано. За період їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі відповідачем було розміщено на банківському рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», відкритому на його ім`я, грошові кошти в сумі 100 000 грн.

Як вбачається з виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.11.2016 р. після розірвання шлюбу 12.09.2016 року відповідач перераховував на рахунок позивачки кошти у розмірі: 635 грн. (23.08.2016 р.), 600 грн. (23.09.2016 р) та 580 грн. (23.10.2016 р) як відсотки за розміщеним ним депозитом. На даний час відповідач припинив виплату позивачці відсотків за даним депозитом та не повернув її частину суми, яка розміщена ним на банківському рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк». Внесення відповідачем грошових вкладів на розрахункові рахунки банку відбулось у період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, тому грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому на ім`я відповідача є спільним майном подружжя, яке також має бути визнане за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині з поділом в натурі.

Просить постановити рішення яким, визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя грошові кошти, що були розміщені відповідачем на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я ОСОБА_2 Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки коштів, що були розміщені на банківських рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім Балан Д.Ю., у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 580 грн.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, оскільки, депозитний рахунок ним був відкритий ще до одруження з позивачкою, а саме 12.05.2010 року сума депозиту 4 258.98 доларів США. Крім того повідомив, що ще при закритті рахунку ним були зняті кошти та половину суми ним повернуто позивачці.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2016 року, яке набрало законної сили 23.09.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 3).

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 у період з 23.08.2016 року по 23.10.2016 року було перераховувано на рахунок ОСОБА_1 кошти у розмірі: 635 грн.(23.08.2016 р.), 600 грн. (23.09.2016 р) та 580 грн. (23.10.2016 р) як відсотки за розміщеним ним депозитом, що підтверджується випискою ПАТ КБ ПриватБанк від 28.11.2016 року (а.с. 4-6).

Як вбачається з довідки від 23.02.2017 року, виданої ПАТ КБ ПриватБанк вбачається, що депозитний рахунок № НОМЕР_1 був відкритий відповідачем 12.05.2010 року, а закритий 15.05.2012 року. Сума депозиту становить - 4000 доларів США, на час закриття - 4 258,98 доларів США(а.с.52).

22.05.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений договір № ОСОБА_3 Вклад Стандарт 3 міс.(а.с.48).

25.03.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений договір № ОСОБА_4 Вклад Депозит Плюс на 3 міс. (а.с.47).

10.08.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений договір № ОСОБА_5 Вклад Депозит Плюс строковий на 3 міс. (а.с.24).

З довідки від 06.01.2017 року, виданої ПАТ КБ ПриватБанк вбачається, що депозитний рахунок № НОМЕР_2 був відкритий відповідачем 10.08.2015 року, а закритий 23.11.2016 року (а.с.23).

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 30,69, СК України та ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Аналіз вищезазначених норм сімейного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що вищезазначене майно, а саме грошові кошти відповідача, що були розміщени ним на рахунках ПАТ КБ ПриватБанк в період перебування у шлюбі є спільною сумісною власністю сторін, оскільки було набуто під час шлюбу, та підлягає поділу.

Як вбачається з довідки виданої 23.05.2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те що у ПАТ КБ ПриватБанк він мав депозитний вклад у розмірі станом на дату відкриття - 4000 доларів США, на дату закриття 15.05.2012 року 4258.98 доларів США. Сума депозитного вкладу у розмірі 4 258,98 доларів США, що еквівалентно 34 071,84 грн.(4258,98 х 8) належить відповідачу на праві особистої приватної власності та визнається сторонами.

В судовому засіданні сторони погодились і з тим, що оскільки шлюб між сторонами було розірвано 26.09.2016 року, на депозитному рахунку відповідача перебували кошти в розмірі 95 027,04 грн., а тому кошти в розмірі 95027,04 грн. пдлягають такому розподілу: 95027,04 (загальна сума депозиту) 34 071,84 (кошти належні відповідачу на праві особистої приватної власності)=60 955,20 грн.(сума коштів, яка підлягає розподілу між сторонами).

Отже, спільне майно подружжя набуте позивачкою та відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі слід розділити: 60 955,2 : 2=30 477,6 грн. частка кожного у спільному майні подружжя. З таким розподілом часток у спільному майні подружжя сторони погодились.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 57, 60, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-81, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання обєктом спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, що були розміщені відповідачем на рахунках у ПАТ КБ ПриватБанк, відкритих на його імя, стягнення 1/2 частки коштів в розмірі 50 000,00 грн., стягнення витрат по оплаті судового збору задоволити частково.

Визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя грошові кошти, що були розміщені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на рахунках у ПАТ КБ ПриватБанк, відкритих на його імя.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 (тридцять тисяч чоритиста сімдесят сім) грн. 60 коп., що становить 1/2 частки грошових коштів, що були розміщені ОСОБА_2 на рахунках у ПАТ КБ ПриватБанк, відкритих на його імя.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 551 грн. 20 коп. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 14.06.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.