ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 червня 2019 року

м. Харків

справа № 619/3761/18

провадження № 22-ц/818/3340/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року, постановлене під головуванням судді Остропілець Є.Р. в залі суду в м. Дергачі Харківської області, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця в сумі 14 961 грн. 17 коп.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що строк позовної давності у спірних правовідносинах не є пропущений позивачем, оскільки 09 березня 2014 року Банком була направлена претензія кредитора до Дергачівської нотаріальної контори. Направлення претензії кредитора і є фактичним пред`явленням кредиторських вимог. 26 березня 2014 року позивачем було отримано відповідь від Дергачівської нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого боржника ОСОБА_3 є ОСОБА_1 . Таким чином Банк вважає, що пред`явив вимогу до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців від дня, коли дізнався про відкриття спадщини; зазначає, що строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого не пропущено.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 26 березня 2014 року позивачу були відомі спадкоємці померлого ОСОБА_3 . Проте лише 14 травня 2018 року до спадкоємця ОСОБА_4 було направлено лист-претензію, згідно якої Банк пред`явив свої вимоги. Позивач звернувся до спадкоємця ОСОБА_2 після спливу терміну з дня коли Банк дізнався про смерть позичальника.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 24 січня 2011 року ОСОБА_3 , підписавши анкету-заяву, отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.6).

Строк перевипущеної кредитної картки ОСОБА_3 встановлений до останнього дня листопада 2014 року (а.с.87).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.32).

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 07 червня 2018 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 14 961,17 грн., з яких:

-14 949,64 грн. - заборгованість за кредитом;

-11,53 грн. - заборгованість за відсотками.

25 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу Дергачівської державної нотаріальної контори направило претензію кредитора, в якій зазначено, що зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором від 24.01.2011 року належним чином не виконані, розмір його заборгованості становить 15 161,17 грн. Позивач просив повідомити Банк чи заводилась спадкова справа після померлого боржника, включити кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості (а.с.34).

19 березня 2014 року Дергачівська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що 28 січня 2014 року до нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали заяви про відмову від спадщини. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Повідомлено також Банк про те, що його претензія долучена до спадкової справи (а.с.35).

05 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_4 направлено лист-претензію про зобов`язання сплатити борг спадкодавця (а.с.36).

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 1281 ЦК України ним було вчасно направлено претензію до Дергачівської державної нотаріальної контори. Проте наразі зобов`язання за кредитним договором від 24.01.2011 року залишається не виконаним. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 14 961,17 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч.1ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред`являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Законодавством визначено, що у випадку смерті боржника за наявності у нього спадкоємців, відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Разом з тим відповідачка ОСОБА_1 наполягала на застосуванні строків позовної давності у спірних правовідносинах (а.с.68-70, 127).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір спадкодавцем укладено 24 січня 2011 року (а.с.6). Строк перевипущеної кредитної картки ОСОБА_3 встановлений до останнього дня листопада 2014 року (а.с.87). При цьому до суду з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся лише у вересні 2018 року, тобто з пропуском строку давності.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову через пропуск позивачем строків позовної давності, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що строк позовної давності у спірних правовідносинах не є пропущений позивачем, оскільки 09 березня 2014 року Банком була направлена претензія кредитора до Дергачівської нотаріальної контори; направлення претензії кредитора і є фактичним пред`явленням кредиторських вимог, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки незважаючи на те, що Банк вчасно звернувся до спадкоємця боржника у строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, але у спірних правовідносинах сплинув загальний строк позовної давності.

Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина друга статті 1282 ЦК України).

Тобто, дізнавшись про смерть боржника та про його спадкоємицю й пред`явивши їй вимогу через нотаріуса у порядку, визначеному статтею 1281 ЦК України, у лютому 2014 року, банк мав право звернутися до суду з позовом до спадкоємця боржника, проте подав такий позов тільки у вересні 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку загальної позовної давності та не заявляв про поважні причини пропуску такого строку.

Крім того, поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Отже, пропуск позивачем строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 21.06.2019 року.