набрала чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/355/19
14 червня 2019 р. Чаплинський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Березнікова О.В.,
за участю секретаря судового засідання Собчук М.В.,
представника позивача Кушнеренка І.В.,
представника третьої особи Лісової Є.С.,
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Чаплинського районного суду Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача: ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Чаплинської районної державної адміністраціїпро визначення місця проживання дитини,-
Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 20 листопада 2015 року позивачка з відповідачем перебувають у шлюбних стосунках від яких у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки, а тому на даний час подружні відносини припинились та позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу. Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, яка на даний час мешкає з позивачкою. Просить суд визначити місце проживання дитини з позивачкою.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Чаплинської районної державної адміністрації, в судовому засіданні наголосила, що у зв`язку з тим що дитина вже тривалий час проживає з позивачкою та враховуючи вік дитини, тому доцільним буде позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання з матір`ю.
Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.
Судом встановлено, що сторони 20.11.2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 31.01.2019 року.
Від шлюбних стосунків у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.01.2018 року.
На даний час дитина проживає з позивачкою та остання вирішує питання в судовому порядку стосовно розірвання шлюбу.
Відповідач ОСОБА_3 на даний час проходить військову службу в м. Маріуполь Донецької області з 07.06.2017 року по теперішній час, що підтверджується Довідкою від 21.03.2019 року №689 виданою військовою частиною НОМЕР_3 .
Згідно довідки Григорівської сільської ради від 05.02.2019 року №167 позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає на території ради за адресою АДРЕСА_1 , та має наступний склад сім`ї: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 06.02.2019 року №175 зазначено, що позивачка ОСОБА_1 разом з донькою проживають за вищевказаною адресою з батьками. Сім`я забезпечена всім необхідним, охайна. Позивачка ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, з чоловіком не проживає, доньку виховує сама.
Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, віку дитини, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 29 ЦК України, ст.ст. 2-14, 76-83, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України, відповідно до ст.ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Чаплинський районний суд.
Заочне рішення може бути переглянуте Чаплинським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В. Березніков