Справа № 463/1832/18 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/3051/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , його представника -

ОСОБА_2 , представника відповідача ЛНУ ім.І.Франка -

Гудза Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Львівського національного університету імені Івана Франка, Міністерства освіти і науки України, третя особа - Львівська міська рада, про зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в якому просили зобов`язати Львівський національний університет імені Івана Франка (далі - ЛНУ ім.І.Франка) та Міністерство освіти і науки України вчинити дії, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», по передачі їм (позивачам) у приватну власність в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що будинок АДРЕСА_2 має статус житлового, належить до державної власності і перебуває на балансі ЛНУ ім.І.Франка та в його оперативному управлінні. За спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету ЛНУ ім.І.Франка від 11.10.2002 року ОСОБА_1 , як працівнику університету, надано квартиру №5 загальною площею 40,1 кв.м. на сім`ю в складі двох осіб - він та його дочка ОСОБА_3 , на підставі якого 28.10.2002 року видано ордер №2 на вселення в квартиру. У 2009 році позивачі звертались до ЛНУ ім.І.Франка з заявами про передачу їм у власність цієї квартири в порядку приватизації, однак, рішенням від 18.01.2010 року №21 їм відмовлено на тій підставі, що приміщення належить до державного майна ЛНУ ім.І.Франка і надається працівникам в порядку черговості як службове. Таку відмову позивачі вважають безпідставною, оскільки відсутні докази про належність вказаної квартири до числа службових.

Позивачі вважають дії відповідачів щодо не вирішення питання про передачу їм квартири у власність в порядку приватизації незаконними, оскільки жодних обставин, які б згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень житлового законодавства позбавляли їх права на приватизацію займаної квартири, немає.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 13.11.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , просять його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що спірна квартира не має статусу службової, оскільки рішення про віднесення її до числа службових немає і про це нічого не зазначено в самому ордері на квартиру.

Звертають увагу, що перелік об'єктів, які не підлягають приватизації, визначено у ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому вважають помилковим посилання суду на Закон України «Про освіту».

Вважають, що судом невірно витлумачено ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки, вказуючи на органи, які уповноважені приймати рішення про приватизацію, судом не було застосовано ч.10 цього Закону, якою передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом, а такий перелік випадків визначений у ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»

Крім того, зазначають, що застосовуючи норми Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», де вказується порядок передачі права державної власності у комунальну, судом не взято до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 цього Закону не можуть бути об`єктами передачі з державної у комунальну власність об`єкти, щодо яких є відповідне рішення про їх приватизацію. Апелянти вважають, що вказана норма Закону передбачає можливість прийняття рішення про приватизацію безпосередньо органом у сфері відання якого перебуває квартира, а не органом місцевого самоврядування.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу №6 засідання ректорату ЛНУ ім.І.Франка від 11.10.2002 року (а.с.106), за результатами розгляду заяви начальника господарського відділу ОСОБА_3, останньому надано звільнене житло у відомчому будинку Університету на АДРЕСА_5 .

На підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ЛНУ ім.І.Франка від 11.10.2002 року позивачу ОСОБА_1 видано ордер №2 від 28.10.2002 року на квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю в складі двох осіб: він та його дочка ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно з рішенням засідання ректорату ЛНУ ім.І.Франка, оформленим протоколом №21 від 18.01.2010 року (а.с.74-75), позивачу відмовлено у приватизації жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що це приміщення належить, як державне майно, Університету .

Належність вказаного будинку до державного майна, яке закріплене за ЛНУ ім.І.Франка на праві оперативного управління, підтверджується наказом Міністерства освіти і науки України №85 від 29.01.2014 року (а.с.53-64).

Відповідно до архівної довідки від 08.05.2018 року №316-А, виданої архівом ЛНУ ім.І.Франка, питання щодо приватизації квартир у будинку на АДРЕСА_2 протягом вересня 1996 року - грудня 2006 року на засіданнях ректорату (книги протоколів засідань ректорату за 09.09.1996 - 05.03.2007 р.р.) за зверненнями громадян не розглядалось (а.с. 72).

Львівський національний університет імені Івана Франка є державним освітнім закладом, що підпорядкований Міністерству освіти і науки України.

Фінансування цього вищого навчального закладу здійснюється за рахунок державного бюджету.

Основні засоби і майно, що рахується на балансі ЛНУ ім.І.Франка, є державною власністю та перебуває в господарському віданні університету.

Львівський національний університет імені Івана Франка є Національним закладом України.

Відповідно до п.2 Указу Президента України №451 від 16.06.1995 року «Про Положення про національний заклад (установу) України», заборонено органам виконавчої влади передавати закріплене за національними закладами (установами) України майно, що перебуває у державній власності, будь-яким органам, підприємствам, установам, організаціям.

Питання щодо приватизації регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Статтею 1 цього Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Пунктом 12.1 Статуту ЛНУ ім.І.Франка передбачено, що майно, яке закріплене за Університетом Засновником (Міністерством освіти і науки України), належить Університету на праві господарського відання. Майно, передане в господарське відання Університету, не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди Засновника та Конференції, крім випадків, передбачених законодавством.

Статтею 63 Закону України «Про освіту» визначено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про вищу освіту», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за вищим навчальним закладом з метою забезпечення діяльності, передбаченої його статутом, і відповідно до закону та його організаційно-правової форми власником (власниками) закріплюються на правах оперативного управління або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, обладнання, а також інше необхідне майно.

Майно, що закріплене за вищим навчальним закладом державної або комунальної форми власності, а також доходи від використання цього майна належать вищому навчальному закладу на правах оперативного управління.

Майно, що знаходиться у державній і комунальній власності і передане в оперативне управління вищим навчальним закладам державної і комунальної форм власності, не підлягає вилученню або передачі будь-яким підприємствам, установам, організаціям, крім випадків, передбачених законодавством.

За змістом ч. 1 ст. 80 Закону України «Про освіту», до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать , зокрема, нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 цієї статті, основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом. Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки відносно майна ЛНУ ім.І.Франка, управління яким здійснюється Міністерством освіти і науки України, законом встановлена заборона на його відчуження, в тому числі в порядку приватизації, відтак, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідачів до вчинення дій, пов`язаних з приватизацією позивачами спірної квартири, а рішення про передачу відомчого будинку по АДРЕСА_2 у комунальну власність територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, яке необхідне для подальшого вирішення питання приватизації квартир у цьому будинку, Міністерство освіти і науки України не приймало.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів, доводи апелянтів не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.