ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Марочко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Привовчанської сільської ради, треті особи Друга Павлоградська державна нотаріальна контора, Селянське фермерське господарство «Ельдорадо» про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Привовчанської сільської ради, треті особи Друга Павлоградська державна нотаріальна контора, Селянське фермерське господарство «Ельдорадо» про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1980 року. Вона є спадкоємцем четвертої черги після померлого ОСОБА_3 , інших спадкоємців немає. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, у вигляді земельної ділянки площею 4,8119 га, розташованої на території Привовчанської сільської ради. Заповіту померлий не складав, вона не може оформити право на спадщину, а тому просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_3 з 24 грудня 1980 року та до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 4,8119 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 жовтня 2009 року, реєстровий № 85 (а.с.2-4).

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 24 грудня 1980 року та до ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 4,8119 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 жовтня 2009 року, реєстровий №85 (а.с.19-20).

З таким заочним рішенням в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом не погодився ОСОБА_1 , який не приймав участі у справі та подав апеляційну скаргу. В обґрунтування скарги посилався на те, що він є сином спадкодавця ОСОБА_3 , а тому є спадкоємцем першої черги, однак він не був залучений судом до участі у справі, тому просив рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.29-32).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.5).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4,8119 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 жовтня 2009 року, реєстровий № 85 (а.с.6).

17 червня 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , та листом від 17 червня 2013 року їй роз`яснено нотаріусом щодо необхідності надати документи, які б підтверджували її родинний зв`язок із спадкодавцем (а.с.10).

Згідно довідки №793 від 08 листопада 2013 року, виданої виконкомом Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14 грудня 1980 року був зареєстрований та проживав до дня смерті у будинку позивача ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції, встановивши факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 24 грудня 1980 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, дійшов висновку про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця на земельну ділянку, яка належала останньому на праві власності, однак, з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою доля скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

ОСОБА_1 є сином померлого спадкодавця - ОСОБА_3 (а.с.34).

До участі у даній справі ОСОБА_1 не залучався.

Постановою Другої павлоградської державної нотаріальної контори від 20 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину - земельну частку (пай) члена КСП ім.Дзержинського с. Привовчанське Павлоградського району Дніпропетровської області розміром 4,97 умовних кадастрових гектар, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.35).

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваного рішення) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 119 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваного рішення та подання позовної заяви) встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваного рішення), згідно з яким суд повинен при проведенні попереднього судового засідання вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваного рішення).

Відповідно до ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваного рішення) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто, особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішено судом. При цьому ініціатором процесу являється позивач, який і вказує відповідача, як особу, до якої ним заявляються вимоги. Залучення до участі у справі іншої особи співвідповідача, відповідно до положень ч.1 ст.33 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваного рішення), може здійснюватися лише за клопотанням позивача.

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

Встановивши факт проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та визнавши за позивачем право власності на спадкове майно, суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , не залучив до участі у справі ОСОБА_1 , який є сином спадкодавця, права якого порушуються оскаржуваним рішенням суду.

Отже, питання про склад осіб, які беруть участь у справі, судом першої інстанції належним чином не вирішувалося, оскаржуваним заочним рішенням від 18 грудня 2013 року суд вирішив питання про права (право на спадщину) сина спадкодавця - ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі.

Таким чином, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не роз`яснив належним чином позивачу його права, зокрема, щодо залучення до участі у якості співвідповідача ОСОБА_1 , який є сином померлого спадкодавця ОСОБА_3

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на предмет і підстави поданого позову, неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився належним чином із колом відповідачів, які повинні відповідати за заявленими позовними вимогами.

Вказані порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

На стадії апеляційного розгляду справи залучення співвідповідача ЦПК України не передбачено.

Зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору.

З наведених підстав, відповідно до ст. 376 ЦПК України, заочне рішення суду першої інстанції від 18 грудня 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Привовчанської сільської ради, треті особи Друга Павлоградська державна нотаріальна контора, СФГ «Ельдорадо» про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 370, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Привовчанської сільської ради, треті особи Друга Павлоградська державна нотаріальна контора, Селянське фермерське господарство «Ельдорадо» про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Привовчанської сільської ради, треті особи Друга Павлоградська державна нотаріальна контора, Селянське фермерське господарство «Ельдорадо» про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 1133 грн. 55 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді